Žalmy.
10.
Proč, ó Hospodine, stojíš zdaleka, a skrýváš se v čas ssoužení? 
Z pychu bezbožník protivenství činí chudému. Ó by jati byli v zlých radách, kteréž vymýšlejí. 
Neboť se honosí bezbožník v líbostech života svého, a lakomý sobě pochlebuje, a Hospodina popouzí. 
Bezbožník pro pýchu, kterouž na sobě prokazuje, nedbá na nic; všecka myšlení jeho jsou, že není Boha. 
Dobře mu se daří na cestách jeho všelikého času, soudové tvoji vzdáleni jsou od něho, i na všecky nepřátely své fouká, 
Říkaje v srdci svém: Nepohnuť se od národu až do pronárodu, nebo nebojím se zlého. 
Ústa jeho plná jsou zlořečenství, i chytrosti a lsti; pod jazykem jeho trápení a starost. 
Sedí v zálohách ve vsech a v skrýších, aby zamordoval nevinného; očima svýma po chudém špehuje. 
Èíhá v skrytě jako lev v jeskyni své, číhá, aby pochytil chudého, uchvacujeť jej, a táhne pod sítku svou. 
Připadá a stuluje se, dokudž by nevpadlo v silné pazoury jeho shromáždění chudých. 
Říká v srdci svém: Zapomenulť jest Bůh silný, skryl tvář svou, nepohledíť na věky. 
Povstaniž, Hospodine Bože silný, vznes ruku svou, nezapomínejž se nad chudými. 
Proč má bezbožník Boha popouzeti, říkaje v srdci svém, že toho vyhledávati nebudeš? 
Díváš se do času, nebo ty nátisk a bolest spatřuješ, abys jim odplatil rukou svou; na tebeť se spouští chudý, sirotku ty jsi spomocník. 
Potři rámě bezbožného, a vyhledej nepravosti zlostného, tak aby neostál. 
Hospodin jest králem věčných věků, národové z země své hynou. 
Žádost ponížených vyslýcháš, Hospodine, utvrzuješ srdce jejich, ucha svého k nim nakloňuješ, 
Abys soud činil sirotku a ssouženému, tak aby jich nessužoval více člověk bídný a zemský. 
