Jób.
9.
Odpověděv pak Job, řekl: 
I ovšem vím, žeť tak jest; nebo jak by mohl člověk spravedliv býti před Bohem silným? 
A chtěl-li by se hádati s ním, nemohl by jemu odpovědíti ani na jedno z tisíce slov. 
Moudrého jest srdce a silný v moci. Kdo zatvrdiv se proti němu, pokoje užil? 
On přenáší hory, než kdo shlédne, a podvrací je v prchlivosti své. 
On pohybuje zemí z místa jejího, tak že se třesou sloupové její. 
On když zapovídá slunci, nevychází, a hvězdy zapečeťuje. 
On roztahuje nebe sám, a šlapá po vlnách mořských. 
On učinil Arktura, Oriona, Kuřátka a hvězdy skryté na poledne. 
On činí věci veliké, a to nevystižitelné a divné, jimž není počtu. 
Ano jde-li mimo mne, tedy nevidím; ovšem když pomíjí, neznamenám ho. 
Tolikéž jestliže co uchvátí, kdo mu to rozkáže navrátiti? Kdo dí jemu: Co činíš? 
Nezdržel-li by Bůh hněvu svého, klesli by před ním spolu spuntovaní, jakkoli mocní. 
Jakž bych já tedy jemu odpovídati, a jaká slova svá proti němu vyhledati mohl? 
Kterémuž, bych i spravedliv byl, nebudu odpovídati, ale před soudcím svým pokořiti se budu. 
Ač bych pak i volal, a on mi se ozval, neuvěřím, aby vyslyšel hlas můj, 
Poněvadž vichřicí setřel mne, rozmnožil rány mé bez příčiny. 
Aniž mi dá oddechnouti, ale sytí mne hořkostmi. 
Obrátil-li bych se k moci, aj, onť jest nejsilnější; pakli k soudu, kdo mi rok složí? 
Jestliže se za spravedlivého stavěti budu, ústa má potupí mne; pakli za upřímého, převráceného mne býti ukáží. 
Jsem-li upřímý, nebudu věděti toho; nenáviděti budu života svého. 
Jediná jest věc, pročež jsem to mluvil, že upřímého jako bezbožného on zahlazuje. 
Jestliže bičem náhle usmrcuje, zkušování nevinných se posmívá; 
Země dána bývá v ruku bezbožného, tvář soudců jejich zakrývá: jestliže ne on, kdož jiný jest? 
Dnové pak moji rychlejší byli nežli posel; utekli, aniž viděli dobrých věcí. 
Pominuli jako prudké lodí, jako orlice letící na pastvu. 
Dím-li: Zapomenu se na své naříkání, zanechám horlení svého, a posilím se: 
Lekám se všech bolestí svých, vida, že mne jich nezprostíš. 
Jestli jsem bezbožný, pročež bych nadarmo pracoval? 
Ano bych se i umyl vodou sněžnou, a očistil mýdlem ruce své, 
Tedy v jámě pohřížíš mne, tak že se ode mne zprzní i to roucho mé. 
Nebo Bůh není člověkem jako já, jemuž bych odpovídati mohl, a abychom vešli spolu v soud. 
Aniž máme prostředníka mezi sebou, kterýž by rozhodl nás oba. 
Kdyby odjal ode mne prut svůj, a strach jeho aby mne nekormoutil, 
Tehdáž bych mluvil, a nebál bych se, poněvadž není toho tak při mně. 
