Jób.
26.
A odpovídaje Job, řekl: 
Komu jsi napomohl? Tomu-li, kterýž nemá síly? Toho-lis retoval, kterýž jest bez moci? 
Komu jsi rady udělil? Nemoudrému-li? Hned jsi základu dostatečně poučil? 
Komužs ty řeči zvěstoval? A čí duch vyšel z tebe? 
Však i mrtvé věci pod vodami a obyvateli jejich sformovány bývají. 
Odkryta jest propast před ním, i zahynutí není zakryto. 
Ontě roztáhl půlnoční stranu nad prázdnem, zavěsil zemi na ničemž. 
Zavazuje vody v oblacích svých, aniž se trhá oblak pod nimi. 
On sám zdržuje stále trůn svůj, a roztahuje na něm oblaky své. 
Cíl vyměřil rozlévání se vodám, až do skonání světla a tmy. 
Sloupové nebeští třesou se a pohybují od žehrání jeho. 
Mocí svou rozdělil moře, a rozumností svou dutí jeho. 
Duchem svým nebesa ozdobil, a ruka jeho sformovala hada dlouhého. 
Aj, toť jsou jen částky cest jeho, a jak nestižitelné jest i to maličko, což jsme slyšeli o něm. Hřímání pak moci jeho kdo srozumí? 
