Žalmy.
58.
Přednímu z kantorů, jako: Nevyhlazuj, Davidův žalm zlatý. 
Právě-liž vy, ó shromáždění, spravedlnost vypovídáte? Upřímě-liž soudy činíte, vy synové lidští? 
Anobrž raději nepravosti v srdci ukládáte, a násilí rukou svých v zemi této odvažujete. 
Uchýlili se bezbožníci hned od narození, pobloudili hned od života matky, mluvíce lež. 
Jed v sobě mají jako jedovatý had, jako lítý had hluchý, kterýž zacpává ucho své, 
Aby neslyšel hlasu zaklinačů, a čarodějníka v čářích vycvičeného. 
Ó Bože, potři jim zuby v ústech jejich, střenovní zuby lvíčat těch polámej, Hospodine. 
Nechť se rozplynou jako voda, a zmizejí; ať jsou jako ten, kterýž napíná luk, jehož však střely se lámí, 
Jako hlemejžď, kterýž tratí se a mizí, jako nedochůdče ženy, ješto nespatřilo slunce. 
Prvé než lidé pocítí trní jejich a bodláku, hned za živa zapálením jako vichřicí zachváceni budou. 
I bude se veseliti spravedlivý, když uzří pomstu, nohy své umyje ve krvi bezbožníka. 
Ano dí každý: V pravdě, žeť má užitek spravedlivý, jistě, žeť jest Bůh soudce na zemi. 
