Žalmy.
94.
Bože silný pomst, Hospodine, Bože silný pomst, zastkvěj se. 
Zdvihni se, ó soudce vší země, a dej odplatu pyšným. 
Až dokud bezbožní, Hospodine, až dokud bezbožní budou plésati, 
Žváti a hrdě mluviti, honosíce se, všickni činitelé nepravosti? 
Lid tvůj, Hospodine, potírati a dědictví tvé bědovati? 
Vdovy a příchozí mordovati, a sirotky hubiti, 
Říkajíce: Nehledíť na to Hospodin, aniž tomu rozumí Bůh Jákobův? 
Rozumějte, ó vy hovadní v lidu, a vy blázni, kdy srozumíte? 
Zdali ten, jenž učinil ucho, neslyší? A kterýž stvořil oko, zdali nespatří? 
Zdali ten, jenž tresce národy, nebude kárati, kterýž učí lidi umění? 
Hospodinť zná myšlení lidská, že jsou pouhá marnost. 
Blahoslavený jest ten muž, kteréhož ty cvičíš, Hospodine, a z zákona svého jej vyučuješ. 
Abys mu způsobil pokoj před časy zlými, až by za tím vykopána byla bezbožníku jáma. 
Neboť neopustí Hospodin lidu svého, a dědictví svého nezanechá, 
Ale až k spravedlnosti navrátí se soud, a za ním všickni upřímého srdce. 
Kdož by se byl o mne zasadil proti zlostníkům? Kdo by se byl za mne postavil proti těm, jenž páší nepravost? 
Kdyby mi Hospodin nebyl ku pomoci, tudíž by se byla octla duše má v mlčení. 
Již jsem byl řekl: Klesla noha má, ale milosrdenství tvé, ó Hospodine, zdrželo mne. 
Ve množství přemyšlování mých u vnitřnosti mé, tvá potěšování obveselovala duši mou. 
Zdaliž se k tobě přitovaryší stolice převráceností těch, jenž vynášejí nátisk mimo spravedlnost, 
Jenž se shlukují proti duši spravedlivého, a krev nevinnou odsuzují? 
Ale Hospodin jest mým hradem vysokým, a Bůh můj skalou útočiště mého. 
Onť obrátí na ně nepravost jejich, a zlostí jejich zahladí je, zahladí je Hospodin Bůh náš. 
