Lukáš.
24.
První pak den po sobotě, velmi ráno vyšedše, přišly k hrobu, nesouce vonné věci, kteréž byly připravily, a některé jiné byly spolu s nimi. 
I nalezly kámen odvalený od hrobu. 
A všedše tam, nenalezly těla Pána Ježíše. 
I stalo se, když ony se toho užasly, aj, muži dva postavili se podle nich, v rouše stkvoucím. 
Když se pak ony bály, a sklonily tváři své k zemi, řekli k nim: Co hledáte živého s mrtvými? 
Neníť ho tuto, ale vstalť jest. Rozpomeňte se, kterak mluvil vám, když ještě v Galilei byl, 
Řka: Že Syn člověka musí vydán býti v ruce hříšných lidí, a ukřižován býti, a třetí den z mrtvých vstáti. 
I rozpomenuly se na slova jeho. 
A navrátivše se od hrobu, zvěstovaly to všecko těm jedenácti učedlníkům i jiným všechněm. 
Byly pak ženy ty: Maria Magdaléna a Johanna a Maria matka Jakubova, a jiné některé s nimi, kteréž vypravovaly to apoštolům. 
Ale oni měli za bláznovství slova jejich, a nevěřili jim. 
Tedy Petr vstav, běžel k hrobu, a pohleděv do něho, uzřel prostěradla, ana sama leží. I odšel, divě se sám v sobě, co se to stalo. 
A aj, dva z nich šli toho dne do městečka, kteréž bylo vzdálí od Jeruzaléma honů šedesáte, jemuž jméno Emaus. 
A rozmlouvali vespolek o těch všech věcech, kteréž se byly staly. 
I stalo se, když rozmlouvali a sebe se otazovali, že i Ježíš, přiblíživ se k nim, šel s nimi. 
Ale oči jejich držány byly, aby ho nepoznali. 
I řekl k nim: Které jsou to věci, o nichž rozjímáte vespolek, jdouce, a proč jste smutní? 
A odpověděv jeden, kterémuž jméno Kleofáš, řekl jemu: Ty sám jeden jsi z příchozích do Jeruzaléma, ještos nezvěděl, co se stalo v něm těchto dnů? 
Kterýmžto on řekl: I co? Oni pak řekli jemu: O Ježíšovi Nazaretském, kterýž byl muž prorok, mocný v slovu i v skutku, před Bohem i přede vším lidem, 
A kterak jej vydali přední kněží a knížata naše na odsouzení k smrti, i ukřižovali jej. 
My pak jsme se nadáli, že by on měl vykoupiti lid Izraelský. Ale nyní tomu všemu třetí den jest dnes, jakž se to stalo. 
Ale i ženy některé z našich zděsily nás, kteréž ráno byly u hrobu, 
A nenalezše těla jeho, přišly, pravíce, že jsou také vidění andělské viděly, kteřížto praví, že by živ byl. 
I chodili někteří z našich k hrobu, a nalezli tak, jakž pravily ženy, ale jeho neviděli. 
Tedy on řekl k nim: Ó blázni a zpozdilí srdcem k věření všemu tomu, což mluvili Proroci. 
Zdaliž nemusil těch věcí trpěti Kristus a tak vjíti v slávu svou? 
A počav od Mojžíše a všech Proroků, vykládal jim všecka ta písma, kteráž o něm byla. 
A vtom přiblížili se k městečku, do kteréhož šli, a on potrh se, jako by chtěl dále jíti. 
Ale oni přinutili ho, řkouce: Zůstaň s námi, nebo se již připozdívá, a den se nachýlil. I všel, aby s nimi zůstal. 
I stalo se, když seděl s nimi za stolem, vzav chléb, dobrořečil, a lámaje, podával jim. 
I otevříny jsou oči jejich, a poznali ho. On pak zmizel od očí jejich. 
I řekli vespolek: Zdaliž srdce naše v nás nehořelo, když mluvil nám na cestě a otvíral nám písma? 
A vstavše v tu hodinu, vrátili se do Jeruzaléma, a nalezli shromážděných jedenácte, a ty, kteříž s nimi byli, 
Ani praví: Že vstal Pán právě, a ukázal se Šimonovi. 
I vypravovali oni také to, co se stalo na cestě, a kterak ho poznali v lámání chleba. 
A když oni o tom rozmlouvali, postavil se Ježíš uprostřed nich, a řekl jim: Pokoj vám. 
Oni pak zhrozivše se a přestrašeni byvše, domnívali se, že by ducha viděli. 
I dí jim: Co se strašíte a myšlení vstupují na srdce vaše? 
Vizte ruce mé i nohy mé, žeť v pravdě já jsem. Dotýkejte se a vizte; neboť duch těla a kostí nemá, jako mne vidíte míti. 
A pověděv to, ukázal jim ruce i nohy. 
Když pak oni ještě nevěřili pro radost, ale divili se, řekl jim: Máte-li tu něco, ješto by se pojedlo? 
A oni podali jemu kusu ryby pečené a plástu strdi. 
A vzav to, pojedl před nimi, 
A řekl jim: Tatoť jsou slova, kteráž jsem mluvil vám, ještě byv s vámi: Že se musí naplniti všecko, což psáno jest v Zákoně Mojžíšově a v Prorocích i v Žalmích o mně. 
Tedy otevřel jim mysl, aby rozuměli Písmům. 
A řekl jim: Že tak psáno jest a tak musil Kristus trpěti, a třetího dne z mrtvých vstáti, 
A aby bylo kázáno ve jménu jeho pokání a odpuštění hříchů mezi všemi národy, počna od Jeruzaléma. 
Vy jste pak svědkové toho. 
A aj, já pošli zaslíbení Otce svého na vás. Vy pak čekejte v městě Jeruzalémě, dokudž nebudete oblečeni mocí s výsosti. 
I vyvedl je ven až do Betany, a pozdvih rukou svých, dal jim požehnání. 
I stalo se, když jim žehnal, bral se od nich, a nesen jest do nebe. 
A oni poklonivše se jemu, navrátili se do Jeruzaléma s radostí velikou. 
A byli vždycky v chrámě, chválíce a dobrořečíce Boha. Amen. 
