Žalmy.
91.
Ten, kdož v skrýši Nejvyššího přebývá, v stínu Všemohoucího odpočívati bude. 
Dím Hospodinu: Útočiště mé a hrad můj, Bůh můj, v němž naději skládati budu. 
Onť zajisté vysvobodí tě z osídla lovce, a od nejjedovatějšího nakažení morního. 
Brky svými přikryje tě, a pod křídly jeho bezpečen budeš; místo štítu a pavézy budeš míti pravdu jeho. 
Nebudeš se báti přístrachu nočního, ani střely létající ve dne. 
Ani nakažení morního, vlekoucího se v mrákotě, ani povětří morního, v polední čas hubícího. 
Padne jich po boku tvém tisíc, a deset tisíců po pravici tvé, ale k tobě se to nepřiblíží. 
Očima toliko svýma to spatříš, a odplatě bezbožných se podíváš. 
Poněvadž jsi Hospodina, kterýž útočiště mé jest, a Nejvyššího za svůj příbytek položil, 
Nepřihodí se tobě nic zlého, aniž se přiblíží jaká rána k stánku tvému. 
Nebo andělům svým přikázal o tobě, aby tě ostříhali na všech cestách tvých. 
Na rukou ponesou tě, abys neurazil o kámen nohy své. 
Po lvu a bazališku choditi budeš, a pošlapáš lvíče i draka. 
Poněvadž mne, dí Bůh, zamiloval, vysvobodím jej, a vyvýším; nebo poznal jméno mé. 
Vzývati mne bude, a vyslyším jej; já s ním budu v ssoužení, vytrhnu a oslavím jej. 
Dlouhostí dnů jej nasytím, a ukáži jemu spasení své. 
