Jan.
5.
Potom byl svátek Židovský, i šel Ježíš do Jeruzaléma. 
Byl pak v Jeruzalémě u brány bravné rybník, kterýž slove Židovsky Bethesda, patero přístřeší maje. 
Kdežto leželo množství veliké neduživých, slepých, kulhavých, suchých, očekávajících hnutí vody. 
Nebo anděl Páně jistým časem sstupoval do rybníka, a kormoutil vodu. A kdož tam nejprve sstoupil po tom zkormoucení vody, uzdraven býval, od kterékoli nemoci trápen byl. 
I byl tu člověk jeden, kterýž osm a třidceti let nemocen byl. 
Toho uzřev Ježíš ležícího, a poznav, že jest již dávno nemocen, dí jemu: Chceš-li zdráv býti? 
Odpověděl mu nemocný: Pane, nemám člověka, kterýž by, když se zkormoutí voda, uvrhl mne do rybníka, nebo když já jdu, jiný přede mnou již vstupuje. 
Dí jemu Ježíš: Vstaň, vezmi lože své a choď. 
A hned zdráv jest učiněn člověk ten, a vzav lože své, i chodil. A byla sobota v ten den. 
Tedy řekli Židé tomu uzdravenému: Sobota jest, neslušíť tobě lože nositi. 
Odpověděl jim: Ten, kterýž mne uzdravil, onť mi řekl: Vezmi lože své a choď. 
I otázali se ho: Kdo jest ten člověk, kterýž tobě řekl: Vezmi lože své a choď? 
Ten pak uzdravený nevěděl, kdo by byl. Nebo Ježíš byl poodšel od zástupu shromážděného na tom místě. 
Potom pak nalezl jej Ježíš v chrámě, a řekl jemu: Aj, zdráv jsi učiněn; nikoli víc nehřeš, ať by se něco horšího nepřihodilo. 
Odšel ten člověk, a pověděl Židům, že by Ježíš byl ten, kterýž ho zdravého učinil. 
A protož protivili se Židé Ježíšovi, a hledali ho zabíti, že to učinil v sobotu. 
Ježíš pak odpověděl jim: Otec můj až dosavad dělá, i jáť dělám. 
Tedy Židé ještě víc proto hledali ho zamordovati, že by netoliko rušil sobotu, ale že Otce svého pravil býti Boha, rovného se čině Bohu. 
I odpověděl Ježíš a řekl jim: Amen, amen pravím vám: Nemůžeť Syn sám od sebe nic činiti, jediné což vidí, an Otec činí. Nebo cožkoli on činí, toť i Syn též podobně činí. 
Otec zajisté miluje Syna, a ukazuje mu všecko, což sám činí; a větší nad to ukáže jemu skutky tak, abyste vy se divili. 
Nebo jakož Otec křísí mrtvé a obživuje, tak i Syn, kteréž chce, obživuje. 
Aniž zajisté Otec soudí koho, ale všecken soud dal Synu, 
Aby všickni ctili Syna, tak jakž Otce ctí. Kdo nectí Syna, nectí ani Otce, kterýž ho poslal. 
Amen, amen pravím vám: Že kdož slovo mé slyší, a věří tomu, jenž mne poslal, máť život věčný, a na soud nepřijde, ale přešelť jest z smrti do života. 
Amen, amen pravím vám: Že přijde hodina, a nyníť jest, kdyžto mrtví uslyší hlas Syna Božího, a kteříž uslyší, živi budou. 
Nebo jakož Otec má život sám v sobě, tak jest dal i Synu, aby měl život v samém sobě. 
A dal jemu moc i soud činiti, nebo Syn člověka jest. 
Nedivtež se tomu; neboť přijde hodina, v kteroužto všickni, kteříž v hrobích jsou, uslyší hlas jeho. 
A půjdou ti, kteříž dobré věci činili, na vzkříšení života, ale ti, kteříž zlé věci činili, na vzkříšení soudu. 
Nemohuť já sám od sebe nic činiti. Ale jakžť slyším, takť soudím, a soud můj spravedlivý jest. Nebo nehledám vůle své, ale vůle toho, jenž mne poslal, Otcovy. 
Vydám-liť já svědectví sám o sobě, svědectví mé není pravé. 
Jinýť jest, kterýž svědectví vydává o mně, a vím, že pravé jest svědectví, kteréž vydává o mně. 
Vy jste byli poslali k Janovi, a on svědectví vydal pravdě. 
Ale jáť nepřijímám svědectví od člověka, než totoť pravím, abyste vy spaseni byli. 
Onť jest byl svíce hořící a svítící, vy pak chtěli jste na čas poradovati se v světle jeho. 
Ale já mám větší svědectví, nežli Janovo. Nebo skutkové, kteréž mi dal Otec, abych je vykonal, tiť skutkové, kteréž já činím, svědčí o mně, že jest mne Otec poslal. 
A kterýž mne poslal, Otec, onť jest svědectví vydal o mně, jehož jste vy hlasu nikdy neslyšeli, ani tváři jeho viděli. 
A slova jeho nemáte v sobě zůstávajícího. Nebo kteréhož jest on poslal, tomu vy nevěříte. 
Ptejte se na Písma; nebo vy domníváte se v nich věčný život míti, a tať svědectví vydávají o mně. 
A nechcete přijíti ke mně, abyste život měli. 
Chvály od lidí jáť nepřijímám. 
Ale poznal jsem vás, že milování Božího nemáte v sobě. 
Já jsem přišel ve jménu Otce svého, a nepřijímáte mne. Kdyby jiný přišel ve jménu svém, toho přijmete. 
Kterak vy můžete věřiti, chvály jedni od druhých hledajíce, poněvadž chvály, kteráž jest od samého Boha, nehledáte? 
Nedomnívejte se, bychť já na vás žalovati měl před Otcem. Jestiť, kdo by žaloval na vás, Mojžíš, v němž vy naději máte. 
Nebo kdybyste věřili Mojžíšovi, věřili byste i mně; nebť jest on o mně psal. 
Ale poněvadž jeho písmům nevěříte, i kterak slovům mým uvěříte? 
