Jan.
12.
Tedy Ježíš šestý den před velikonocí přišel do Betany, kdežto byl Lazar, ten kterýž byl umřel, jehož vzkřísil z mrtvých. 
I připravili jemu tu večeři, a Marta posluhovala, Lazar pak byl jeden z stolících s nimi. 
Maria pak vzavši libru masti drahé z nardu výborného, pomazala noh Ježíšových, a vytřela vlasy svými nohy jeho. I naplněn jest dům vůní té masti. 
Tedy řekl jeden z učedlníků jeho, Jidáš, syn Šimona Iškariotského, kterýž jej měl zraditi: 
Proč tato mast není prodána za tři sta peněz, a není dáno chudým? 
To pak řekl, ne že by měl péči o chudé, ale že zloděj byl, a měšec měl, a to, což do něho kladeno bylo, nosil. 
Tedy řekl Ježíš: Nech jí, ke dni pohřebu mého zachovala to. 
Chudé zajisté vždycky máte s sebou, ale mne ne vždycky míti budete. 
Zvěděl pak zástup veliký z Židů o něm, že by tu byl. I přišli tam, ne pro Ježíše toliko, ale také, aby Lazara viděli, kteréhož byl vzkřísil z mrtvých. 
Radili se pak přední kněží, aby i Lazara zamordovali. 
Nebo mnozí z Židů odcházeli pro něho, a uvěřili v Ježíše. 
Potom nazejtří mnohý zástup, kterýž byl přišel k svátku velikonočnímu, když uslyšeli, že Ježíš jde do Jeruzaléma, 
Nabrali ratolestí palmových, a vyšli proti němu, a volali: Spas nás! Požehnaný, jenž se béře ve jménu Páně, Král Izraelský. 
I dostav Ježíš oslátka, vsedl na ně, jakož psáno jest: 
Neboj se, dcero Sionská, aj, Král tvůj béře se, na oslátku sedě. 
Tomu pak nesrozuměli učedlníci jeho zprvu, ale když oslaven byl Ježíš, tedy se rozpomenuli, že jest to psáno bylo o něm a že jemu to učinili. 
Vydával pak o něm svědectví zástup, kterýž byl s ním, že Lazara povolal z hrobu a vzkřísil jej z mrtvých. 
Protož i v cestu vyšel jemu zástup, když slyšeli, že by ten div učinil. 
Tedy farizeové pravili mezi sebou: Vidíte, že nic neprospíváte? Aj, všecken svět postoupil po něm. 
Byli pak někteří Řekové z těch, kteříž přicházívali, aby se modlili v svátek. 
Ti také přistoupili k Filipovi, kterýž byl od Betsaidy Galilejské, a prosili ho, řkouce: Pane, chtěli bychom Ježíše viděti. 
Přišel Filip a pověděl Ondřejovi, Ondřej pak a Filip pověděli Ježíšovi. 
A Ježíš odpověděl jim, řka: Přišlať jest hodina, aby oslaven byl Syn člověka. 
Amen, amen pravím vám: Zrno pšeničné padna v zemi, neumře-li, onoť samo zůstane, a pakliť umře, mnohý užitek přinese. 
Kdož miluje duši svou, ztratíť ji; a kdož nenávidí duše své na tomto světě, k životu věčnému ostříhá jí. 
Slouží-li mi kdo, následujž mne; a kdež jsem já, tuť i můj služebník bude. A bude-li mi kdo sloužiti, poctíť ho Otec můj. 
Nyní duše má zkormoucena jest, a což dím? Otče, vysvoboď mne z této hodiny. Ale proto jsem přišel k hodině této. 
Otče, oslaviž jméno své. Tedy přišel hlas s nebe řkoucí: I oslavil jsem, i ještě oslavím. 
Ten pak zástup, kterýž tu stál a to slyšel, pravil: Zahřmělo. Jiní pravili: Anděl k němu mluvil. 
Odpověděl Ježíš a řekl: Ne pro mneť hlas tento se stal, ale pro vás. 
Nyníť jest soud světa tohoto, nyní kníže světa tohoto vyvrženo bude ven. 
A já budu-liť povýšen od země, všecky potáhnu k sobě. 
(To pak pověděl, znamenaje, kterou by smrtí měl umříti.) 
Odpověděl jemu zástup: My jsme slyšeli z Zákona, že Kristus zůstává na věky, a kterakž ty pravíš, že musí býti povýšen Syn člověka? Kdo jest to Syn člověka? 
Tedy řekl jim Ježíš: Ještě na malý čas Světlo s vámi jest. Choďte, dokud Světlo máte, ať vás tma nezachvátí; nebo kdo chodí ve tmách, neví, kam jde. 
Dokud Světlo máte, věřte v Světlo, abyste synové Světla byli. Toto pověděl Ježíš, a odšed, skryl se před nimi. 
A ačkoli tak mnohá znamení činil před nimi, však jsou neuvěřili v něho, 
Aby se naplnila řeč Izaiáše proroka, kterouž pověděl: Pane, kdo uvěřil kázaní našemu a rámě Páně komu jest zjeveno? 
Ale protoť jsou nemohli věřiti, neb opět Izaiáš řekl: 
Oslepil oči jejich a zatvrdil srdce jejich, aby očima neviděli a srdcem nerozuměli a neobrátili se, abych jich neuzdravil. 
To pověděl Izaiáš, když viděl slávu jeho a mluvil o něm. 
A ačkoli mnozí z knížat uvěřili v něho, však pro farizee nevyznávali ho, aby ze školy nebyli vyobcováni. 
Nebo milovali slávu lidskou více než slávu Boží. 
Ježíš pak zvolal a řekl: Kdo věří ve mne, ne ve mneť věří, ale v toho, jenž mne poslal. 
A kdož vidí mne, vidí toho, kterýž mne poslal. 
Já Světlo na svět jsem přišel, aby žádný, kdož věří ve mne, ve tmě nezůstal. 
A slyšel-liť by kdo slova má, a nevěřil by, jáť ho nesoudím; nebo nepřišel jsem, abych soudil svět, ale abych spasen učinil svět. 
Kdož mnou pohrdá a nepřijímá slov mých, máť, kdo by jej soudil. Slova, kteráž jsem mluvil, tať jej souditi budou v nejposlednější den. 
Nebo já sám od sebe jsem nemluvil, ale ten, jenž mne poslal, Otec, on mi přikázaní dal, co bych měl praviti a mluviti. 
A vím, že přikázání jeho jest život věčný. A protož, což já mluvím, jakž mi pověděl Otec, takť mluvím. 
