Žalmy.
36.
Přednímu z kantorů, služebníka Hospodinova Davida. 
Převrácenost bezbožníka pojišťuje u vnitřnosti srdce mého, že není žádné bázně Boží před očima jeho. 
Nebo mu ona pochlebuje před očima jeho, aby vykonal nepravost svou až do zošklivení. 
Slova úst jeho jsou nepravá a lstivá, přestal srozumívati, aby dobře činil. 
Nepravost smýšlí i na ložci svém, ustavuje se na cestě nedobré, zlého se nevaruje. 
Hospodine, až do nebes milosrdenství tvé, pravda tvá až do nejvyšších oblaků. 
Spravedlnost tvá jako nejvyšší hory, soudové tvoji jako hlubokost nesmírná; lidi i hovada sám zachováváš, Hospodine. 
Jak převelmi drahé jest milosrdenství tvé, Bože, a protož synové lidští v stínu křídel tvých doufají. 
Tučností domu tvého rozvlažováni bývají, a potokem rozkoší svých napájíš je. 
Nebo u tebe jest studnice života, a v světle tvém světlo vidíme. 
Rozprostři milosrdenství své na ty, kteříž tebe znají, a spravedlnost tvou na upřímé srdcem. 
Nechažť nedotírá na mne noha pyšných, a ruka bezbožníků ať mne nezavozuje. 
Tam, kdež padají činitelé nepravosti, poraženi bývají, a nemohou povstati. 
