Žalmy.
109.
Přednímu zpěváku, žalm Davidův. Ó Bože chvály mé, nečiň se neslyše. 
Nebo ústa nešlechetného a ústa lstivá proti mně se otevřela, mluvili proti mně jazykem lživým. 
A slovy jizlivými osočili mne, válčí proti mně beze vší příčiny. 
Protivili mi se za mé milování, ješto jsem se za ně modlíval. 
Odplacují se mi zlým za dobré, a nenávistí za milování mé. 
Postav nad ním bezbožníka, a protivník ať mu stojí po pravici. 
Když před soudem stane, ať zůstane za nešlechetného, a prosba jeho budiž jemu k hříchu. 
Budiž dnů jeho málo, a úřad jeho vezmi jiný. 
Buďtež děti jeho sirotci, a žena jeho vdovou. 
Buďtež běhouni a tuláci synové jeho, žebřete, vyhnáni jsouce z poustek svých. 
Přitáhni k sobě lichevník všecko, cožkoli má, a úsilé jeho rozchvátejte cizí. 
Nebudiž, kdo by mu chtěl milosrdenství prokázati, aniž buď, kdo by se smiloval nad sirotky jeho. 
Potomci jeho z kořen vyťati buďte, v druhém kolenu vyhlazeno buď jméno jejich. 
Přijdiž na pamět nepravost předků jeho před Hospodinem, a hřích matky jeho nebuď shlazen. 
Buďtež před Hospodinem ustavičně, až by vyhladil z země památku jejich, 
Proto že nepamatoval, aby činil milosrdenství, ale protivenství činil člověku chudému a nuznému a sevřenému bolestí srdce, aby jej zamordoval. 
Poněvadž miloval zlořečení, nechať přijde na něj; neměl líbosti v požehnání, nechať se vzdálí od něho. 
A tak budiž oblečen v zlořečenství jako v svůj oděv, a ať vejde do vnitřností jeho jako voda, a jako olej do kostí jeho. 
Budiž jemu to jako plášť k přiodívání, a jako pás k ustavičnému opasování. 
Taková mzda přijdiž mým protivníkům od Hospodina, a mluvícím zlé věci proti duši mé. 
Ty pak, Hospodine Pane, nalož se mnou laskavě pro jméno své, nebo dobré jest milosrdenství tvé; vytrhni mne. 
Jsemť zajisté chudý a nuzný, a srdce mé raněno jest u vnitřnostech mých. 
Jako stín, když se nachyluje, ucházeti musím; honí se za mnou jako za kobylkou. 
Kolena má klesají postem, a tělo mé vyschlo z tučnosti. 
Nadto jsem jim za posměch; když mne uhlédají, potřásají hlavami svými. 
Spomoz mi, ó Hospodine Bože můj, zachovej mne podlé milosrdenství svého, 
Tak aby poznati mohli, že jest to ruka tvá, a že jsi ty, Hospodine, učinil to. 
Nechť oni jakkoli zlořečí, ty dobrořeč; kteříž povstali, nechť se zastydí, aby se veselil služebník tvůj. 
Buďtež oblečeni protivníci moji v zahanbení, a nechť se odějí jako pláštěm hanbou svou. 
Slaviti budu Hospodina velice ústy svými, a u prostřed mnohých chváliti jej budu, 
Proto že stojí po pravici nuznému, aby ho zachoval od těch, kteříž odsuzují život jeho. 
