Píseň písní.
1.
Píseň nejpřednější z písní Šalomounových. 
Ó by mne políbil políbením úst svých; nebo lepší jsou milosti tvé nežli víno. 
Pro vůni masti tvé jsou výborné, mast rozlitá jméno tvé; protož tě mladice milují. 
Táhniž mne, a poběhnem za tebou. Uvedltě mne král do pokojů svých, plésati a veseliti se v tobě budeme, a vychvalovati milosti tvé více než víno; upřímí milují tě. 
Jsemť černá, ale milostná, ó dcery Jeruzalémské, tak jako stanové Cedarští, jako opony Šalomounovy. 
Nehleďte na mne, žeť jsem snědá, nebo jsem obhořela od slunce. Synové matky mé rozpálivše se proti mně, postavili mne, abych ostříhala vinic, a vinice své nehlídala jsem. 
Oznam mi ty, kteréhož miluje duše má, kde paseš? Kde dáváš odpočinutí o poledni? Nebo proč mám býti tak jako poběhlá při stádích tovaryšů tvých? 
Jestliže nevíš, ó nejkrašší mezi ženami, vyjdi po šlepějích ovcí, a pas kozlátka svá podlé obydlí pastýřů. 
Jízdě v vozích Faraonových připodobňuji tě, ó milostnice má. 
Líce tvá okrášlena jsou ozdobami, a hrdlo tvé halžemi. 
Ozdob zlatých naděláme tobě s proměnami stříbrnými. 
Dotud, dokudž král stolí, nardus můj vydává vůni svou. 
Svazček mirry jest mi milý můj, na prsech mých odpočívaje. 
Milý můj jest mi hrozen cyprový na vinicích v Engadi. 
Aj, jak jsi ty krásná, přítelkyně má, aj, jak jsi krásná! Oči tvé jako holubičí. 
Aj, jak jsi ty krásný, milý můj, jak utěšený! I to lůže naše zelená se. 
Trámové domů našich jsou z cedrů, a pavlače naše z boroví. 
