Lukáš.
17.
Tedy řekl učedlníkům: Není možné, aby nepřišla pohoršení, ale běda tomu, skrze kohož přicházejí. 
Lépe by mu bylo, aby žernov osličí vložen byl na hrdlo jeho, a uvržen byl do moře, nežli by pohoršil jednoho z těchto maličkých. 
Šetřte se. Zhřešil-li by pak proti tobě bratr tvůj, potresci ho, a bude-liť toho želeti, odpusť mu. 
A byť pak sedmkrát za den zhřešil proti tobě, a sedmkrát za den obrátil se k tobě, řka: Žel mi toho, odpusť mu. 
I řekli apoštolé Pánu: Přispoř nám víry. 
I dí Pán: Kdybyste měli víru jako zrno horčičné, řekli byste této moruši: Vykořeň se a přesaď se do moře, a uposlechla by vás. 
Nebo kdo jest z vás, maje služebníka, ješto oře aneb pase dobytek, aby jemu, když by se s pole navrátil, hned řekl: Pojď a seď za stůl? 
Ale zdali raději nedí jemu: Připrav, ať povečeřím, a opáše se, služ mi, až se najím a napím, a potom i ty jez a pij? 
Zdali děkuje služebníku tomu, že učinil to, což mu rozkázal? Nezdá mi se. 
Tak i vy, když učiníte všecko, což vám přikázáno, rcete: Služebníci neužiteční jsme. Což jsme povinni byli učiniti, učinili jsme. 
I stalo se, když se bral do Jeruzaléma, že šel skrze Samaří a Galilei. 
A když vcházel do jednoho městečka, potkalo se s ním deset mužů malomocných, kteřížto stáli zdaleka. 
A pozdvihše hlasu, řekli: Ježíši přikazateli, smiluj se nad námi. 
Kteréžto on uzřev, řekl jim: Jdouce, ukažte se kněžím. I stalo se, když šli, že očištěni jsou. 
Jeden pak z nich uzřev, že jest uzdraven, navrátil se s velikým hlasem, velebě Boha. 
A padl na tvář k nohám jeho, díky čině jemu. A ten byl Samaritán. 
I odpověděv Ježíš, řekl: Zdaliž jich deset není očištěno? A kdež jest jich devět? 
Nenalezli se k tomu, aby přijdouce, chválu Bohu vzdali, jediné cizozemec tento? 
I řekl jemu: Vstana, jdi, víra tvá tě uzdravila. 
Otázán pak jsa od zákoníků, kdy přijde království Boží, odpověděl jim a řekl: Nepřijdeť království Boží patrně. 
Aniž řeknou: Aj, tuto, aneb aj, tamto. Nebo aj, království Boží jestiť mezi vámi. 
I řekl učedlníkům: Přijdou dnové, že budete žádati viděti jeden den Syna člověka, a neuzříte. 
A dějíť vám: Aj, zde, hle, tamto. Nechoďte, ani následujte. 
Nebo jakožto blesk blýskající se z jedné krajiny, kteráž pod nebem jest, až do druhé, kteráž též pod nebem jest, svítí, tak bude i Syn člověka ve dni svém. 
Ale nejprve musí mnoho trpěti, a potupen býti od národu tohoto. 
A jakož se dálo za dnů Noé, tak bude i za dnů Syna člověka. 
Jedli, pili, ženili se, vdávaly se až do toho dne, v kterémžto Noé všel do korábu; i přišla potopa, a zahladila všecky. 
A též podobně, jako se stalo ve dnech Lotových: Jedli, pili, kupovali, prodávali, štěpovali, stavěli. 
Ale dne toho, když vyšel Lot z Sodomy, pršel oheň s sirou s nebe, a zahladil všecky. 
Takť nápodobně bude v ten den, když se Syn člověka zjeví. 
V ten čas kdo by byl na střeše, a nádobí jeho v domu, nesstupuj, aby je pobral; a kdo na poli, též nevracuj se zase. 
Pomněte na Lotovu ženu. 
Nebo kdož by koli hledal život svůj zachovati, ztratíť jej; a kdož by jej koli ztratil, obživíť jej. 
Pravímť vám: V tu noc budou dva na loži jednom; jeden bude vzat, a druhý opuštěn. 
Dvě budou mleti spolu; jedna bude vzata, a druhá opuštěna. 
Dva budou na poli; jeden bude vzat, a druhý opuštěn. 
I odpověděvše, řekli jemu: Kde, Pane? On pak řekl jim: Kdežť bude tělo, tamť se shromáždí i orlice. 
