Jób.
34.
Ještě mluvil Elihu, a řekl: 
Poslouchejte, moudří, řečí mých, a rozumní, ušima pozorujte. 
Nebo ucho řečí zkušuje, tak jako dásně okoušejí pokrmu. 
Soud sobě zvolme, a vyhledejme mezi sebou, co by bylo dobrého. 
Nebo řekl Job: Spravedliv jsem, a Bůh silný zavrhl při mou. 
Své-liž bych pře ukrývati měl? Přeplněna jest bolestí rána má bez provinění. 
Který muž jest podobný Jobovi, ješto by pil posměch jako vodu? 
A že by všel v tovaryšství s činiteli nepravosti, a chodil by s lidmi nešlechetnými? 
Nebo řekl: Neprospívá to člověku líbiti se Bohu. 
A protož, muži rozumní, poslouchejte mne. Odstup od Boha silného nešlechetnost a od Všemohoucího nepravost. 
Nebo on podlé skutků člověka odplací, a podlé toho, jaká jest čí cesta, působí, aby to nalézal. 
A naprosto Bůh silný nečiní nic nešlechetně, a Všemohoucí nepřevrací soudu. 
Kdo svěřil jemu zemi? A kdo zpořádal všecken okršlek? 
Kdyby se na něj obrátil, a ducha jeho i duši jeho k sobě vzal, 
Umřelo by všeliké tělo pojednou, a tak by člověk do prachu se navrátil. 
Máš-li tedy rozum, poslyš toho, pusť v uši své hlas řečí mých. 
Ješto ten, kterýž by v nenávisti měl soud, zdaliž by panovati mohl? Èili toho, jenž jest svrchovaně spravedlivý, za nešlechetného vyhlásíš? 
Zdaliž sluší králi říci: Ó nešlechetný, a šlechticům: Ó bezbožní? 
Mnohem méně tomu, kterýž nepřijímá osob knížat, aniž u něho má přednost urozený před nuzným; nebo dílo rukou jeho jsou všickni. 
V okamžení umírají, třebas o půl noci postrčeni bývají lidé, a pomíjejí, a zachvácen bývá silný ne rukou lidskou. 
Nebo oči jeho hledí na cesty člověka, a všecky kroky jeho on spatřuje. 
Neníť žádných temností, ani stínu smrti, kdež by se skryli činitelé nepravosti. 
Aniž zajisté vzkládá na koho více, tak aby se s Bohem silným souditi mohl. 
Pyšné stírá bez počtu, a postavuje jiné na místa jejich. 
Nebo zná skutky jejich; pročež na ně obrací noc, a potříni bývají. 
Jakožto bezbožné rozráží je na místě patrném, 
Proto že odstoupili od něho, a žádných cest jeho nešetřili, 
Aby dokázal, že připouští k sobě křik nuzného, a volání chudých že vyslýchá. 
(Nebo když on spokojí, kdo znepokojí? A když skryje tvář svou, kdo jej spatří?) Tak celý národ, jako i každého člověka jednostejně, 
Aby nekraloval člověk pokrytý, aby nebylo lidem ourazu. 
Jistě žeť k Bohu silnému raději toto mluveno býti má: Ponesuť, nezruším. 
Mimo to, nevidím-li čeho, ty vyuč mne; jestliže jsem nepravost páchal, neučiním toho víc. 
Nebo zdali vedlé tvého zdání odplacovati má, že bys ty toho neliboval, že bys ono zvoloval, a ne on? Pakli co víš jiného, mluv. 
Muži rozumní se mnou řeknou, i každý moudrý poslouchaje mne, 
Že Job hloupě mluví, a slova jeho nejsou rozumná. 
Ó by zkušen byl Job dokonale, pro odmlouvání nám jako lidem nepravým, 
Poněvadž k hříchu svému přidává i nešlechetnost, mezi námi také jen chloubu svou vynáší, a rozmnožuje řeči své proti Bohu. 
