- Postanak
- <
- 8
- >

8
1 A Bog se opomenu Noja i svijeh zvijeri i sve stoke što bjehu s njim u kovèegu; i posla Bog vjetar na zemlju da uzbije vodu. 2 I zatvoriše se izvori bezdanu i ustave nebeske, i dažd s neba prestade. 3 I stade voda opadati na zemlji, i jednako opadaše poslije sto i pedeset dana; 4 Te se ustavi kovèeg sedmoga mjeseca dana sedamnaestoga na planini Araratu. 5 I voda opadaše sve veæma do desetoga mjeseca; i prvoga dana desetoga mjeseca pokazaše se vrhovi od brda. 6 A poslije èetrdeset dana otvori Noje prozor na kovèegu, koji bješe naèinio; 7 I ispusti gavrana, koji jednako odlijetaše i dolijetaše dokle ne presahnu voda na zemlji. 8 Pa pusti i golubicu da bi vidio je li opala voda sa zemlje. 9 A golubica ne našavši gdje bi stala nogom svojom vrati se k njemu u kovèeg, jer još bješe voda po svoj zemlji; i Noje pruživši ruku uhvati je i uze k sebi u kovèeg. 10 I poèeka još sedam dana, pa opet ispusti golubicu iz kovèega. 11 I pred veèe vrati se k njemu golubica, i gle, u kljunu joj list maslinov, koji bješe otkinula; tako pozna Noje da je opala voda sa zemlje. 12 Ali poèeka još sedam dana, pa opet ispusti golubicu, a ona mu se više ne vrati. 13 Šest stotina prve godine vijeka Nojeva prvi dan prvoga mjeseca usahnu voda na zemlji; i Noje otkri krov na kovèegu, i ugleda zemlju suhu. 14 A drugoga mjeseca dvadeset sedmoga dana bješe sva zemlja suha. 15 Tada reèe Bog Noju govoreæi: 16 Izidi iz kovèega ti i žena tvoja i sinovi tvoji i žene sinova tvojih s tobom; 17 Sve zvijeri što su s tobom od svakoga tijela, ptice i stoku i što god gamiže po zemlji, izvedi sa sobom, neka se raziðu po zemlji, i neka se plode i množe na zemlji. 18 I izide Noje i sinovi njegovi i žena njegova i žene sinova njegovijeh s njim. 19 Sve zvijeri, sve sitne životinje, sve ptice i sve što se mièe po zemlji po svojim vrstama izidoše iz kovèega. 20 I naèini Noje žrtvenik Gospodu, i uze od svake èiste stoke i od svijeh ptica èistijeh, i prinese na žrtveniku žrtve paljenice. 21 I Gospod omirisa miris ugodni, i reèe u srcu svojem: neæu više kleti zemlje s ljudi, što je misao srca èovjeèijega zla od malena; niti æu više ubijati svega što živi, kao što uèinih. 22 Otsele dokle bude zemlje, neæe nestajati sjetve ni žetve, studeni ni vruæine, ljeta ni zime, dana ni noæi.

- Postanak
- <
- 8
- >

Public Domain