- Йов
- <
- 29
- >

29
1 І Йов далі вів мову свою та й сказав: 2 О, коли б я був той, як за місяців давніх, як за днів тих, коли боронив мене Бог, 3 коли над головою моєю світився світильник Його, і при світлі його я ходив в темноті, 4 як був я за днів тих своєї погожої осени, коли Божа милість була над наметом моїм, 5 коли Всемогутній зо мною ще був, а навколо мене мої діти, 6 коли мої кроки купалися в маслі, а скеля оливні струмки біля мене лила!... 7 Коли я виходив до брами при місті, і ставив на площі сидіння своє, 8 як тільки вбачали мене юнаки то ховались, а старші вставали й стояли, 9 зверхники стримували свою мову та клали долоню на уста свої, 10 ховався тоді голос володарів, а їхній язик приліпав їм був до піднебіння... 11 Бо яке ухо чуло про мене, то звало блаженним мене, і яке око бачило, то свідкувало за мене, 12 бо я рятував бідаря, що про поміч кричав, і сироту та безпомічного. 13 Благословення гинучого на мене приходило, а серце вдовиці чинив я співаючим! 14 Зодягавсь я у праведність, і вона зодягала мене, немов плащ та завій було право моє. 15 Очима я був для сліпого, а кривому ногами я був. 16 Бідарям я був батьком, суперечку ж, якої не знав, я досліджував. 17 Й я торощив злочинцеві щелепи, і виривав із зубів його схоплене. 18 І я говорив: Умру я в своєму гнізді, і свої дні я помножу, немов той пісок: 19 для води був відкритий мій корень, а роса зоставалась на вітці моїй... 20 Моя слава була при мені все нова, і в руці моїй лук мій відновлював силу. 21 Мене слухалися й дожидали, і мовчали на раду мою. 22 По слові моїм уже не говорили, і падала мова моя на них краплями. 23 І чекали мене, як дощу, і уста свої відкривали, немов на весінній той дощик... 24 Коли я, бувало, сміявся до них, то не вірили, та світла обличчя мого не гасили. 25 Вибирав я дорогу для них і сидів на чолі, і пробував, немов цар той у війську, коли тішить засмучених він!

- Йов
- <
- 29
- >

© 1996 BJU