2 Петра.
1.
Симеон Петро, раб та апостол Ісуса Христа, до тих, хто одержав із нами рівноцінну віру в правді Бога нашого й Спасителя Ісуса Христа: 
благодать вам та мир нехай примножиться в пізнанні Бога й Ісуса, Господа нашого! 
Усе, що потрібне для життя та побожности, подала нам Його Божа сила пізнанням Того, Хто покликав нас славою та чеснотою. 
Через них даровані нам цінні та великі обітниці, щоб ними ви стали учасниками Божої Істоти, утікаючи від пожадливого світового тління. 
Тому докладіть до цього всю пильність, і покажіть у вашій вірі чесноту, а в чесноті пізнання, 
а в пізнанні стримання, а в стриманні терпеливість, а в терпеливості благочестя, 
а в благочесті братерство, а в братерстві любов. 
Бо коли це в вас є та примножується, то воно зробить вас нелінивими, ані безплідними для пізнання Господа нашого Ісуса Христа. 
А хто цього не має, той сліпий, короткозорий, він забув про очищення з своїх давніх гріхів. 
Тому, браття, тим більше дбайте чинити міцним своє покликання та вибрання, бо, роблячи так, ви ніколи не спіткнетесь. 
Бо щедро відкриється вам вхід до вічного Царства Господа нашого й Спасителя Ісуса Христа. 
Тому то ніколи я не занедбую про це вам нагадувати, хоч ви й знаєте, і впевнені в теперішній правді. 
Бо вважаю я за справедливе, доки я в цій оселі, спонукувати вас нагадуванням, 
знаючи, що я незабаром повинен покинути оселю свою, як і Господь наш Ісус Христос об'явив був мені. 
А я пильнуватиму, щоб ви й по моєму відході завжди мали це в пам'яті. 
Бо ми сповістили вам силу та прихід Господа нашого Ісуса Христа, не йдучи за хитро видуманими байками, але бувши самовидцями Його величі. 
Бо Він честь та славу прийняв від Бога Отця, як до Нього прийшов від величної слави голос такий: Це Син Мій Улюблений, що Його Я вподобав! 
І цей голос, що з неба зійшов, ми чули, як із Ним були на святій горі. 
І ми маємо слово пророче певніше. І ви добре робите, що на нього вважаєте, як на світильника, що світить у темному місці, аж поки зачне розвиднятися, і світова зірниця засяє у ваших серцях, 
бо ви знаєте перше про те, що жодне пророцтво в Писанні від власного вияснення не залежить. 
Бо пророцтва ніколи не було з волі людської, а звіщали його святі Божі мужі, проваджені Духом Святим. 
