Екклезіяст.
12.
І пам'ятай в днях юнацтва свого про свого Творця, аж поки не прийдуть злі дні, й не наступлять літа, про які говорити ти будеш: Для мене вони неприємні! 
аж поки не стемніє сонце, і світло, і місяць, і зорі, і не вернуться хмари густі за дощем, 
у день, коли затремтять ті, хто дім стереже, і зігнуться мужні, і спинять роботу свою млинарі, бо їх стане мало, і потемніють ті, хто в вікно визирає, 
і двері подвійні на вулицю замкнені будуть, як зменшиться гуркіт млина, і голос пташини замовкне, і затихнуть всі дочки співучі, 
і будуть боятись високого місця, і жахи в дорозі їм будуть, і мигдаль зацвіте, й обтяжіє кобилка, і загине бажання, бо людина відходить до вічного дому свого, а по вулиці будуть ходити довкола голосільники, 
аж поки не пірветься срібний шнурок, і не зломиться кругла посудина з золота, і при джерелі не розіб'ється глек, і не зламається коло, й не руне в криницю... 
І вернеться порох у землю, як був, а дух вернеться знову до Бога, що дав був його! 
Наймарніша марнота, сказав Проповідник, марнота усе!... 
Крім того, що Проповідник був мудрий, він навчав ще народ знання. Він важив та досліджував, склав багато приповістей. 
Проповідник пильнував знаходити потрібні слова, і вірно писав правдиві слова. 
Слова мудрих немов оті леза в ґірлизі, і мов позабивані цвяхи, складачі ж таких слів, вони дані від одного Пастиря. 
А понад те, сину мій, будь обережний: складати багато книжок не буде кінця, а багато навчатися мука для тіла! 
Підсумок усього почутого: Бога бійся, й чини Його заповіді, бо належить це кожній людині! 
Бо Бог приведе кожну справу на суд, і все потаємне, чи добре воно, чи лихе! 
