Ісая.
21.
Пророцтво про пустиню надморську. Як носяться бурі на півдні, так ворог іде із пустині, із краю страшного. 
Видіння грізне мені явлене: Грабує грабіжник, пустошник пустошить. Прийди, о Еламе, Мадай обложи, усяким зідханням зробив Я кінець. 
Тому то наповнилися мої стегна тремтінням, і болі схопили мене, немов породільні ті болі. Я скривився від того, що чув, я від баченого перестрашивсь. 
Забилося серце моє, тремтіння напало мене несподівано; вечір розкоші моєї змінився мені на страхіття. 
Поставлений стіл, килимами накрито, їсться та п'ється. Уставайте, правителі, щити намастіть! 
Бо до мене сказав Господь так: Іди, вартового постав, що побачить, нехай донесе. 
І коли він похода побачив, по парі їздців, поїзд ослів, поїзд верблюдів, і прислухується він з увагою, із увагою пильною. 
І він крикнув, як лев: Я завжди стою вдень на варті, о Господи, і стою на сторожі своїй усі ночі! 
Аж ось іще похід мужів, по двоє їздців. І він відповів та сказав: Упав, упав Вавилон, а всі статуї богів його порозбивані об землю! 
О мій помолочений ти, сину току мого! Я звістив вам, що чув був від Господа Саваота, Бога Ізраїлевого. 
Пророцтво про Думу. До мене кричить із Сеїру: Стороже, яка пора ночі? Стороже, яка пора ночі? 
А сторож сказав: Настав ранок, а все ж іще ніч. Якщо ви питатимете, то питайте та знову прийдіть! 
Пророцтво про Арабію. У лісі в степу ночувати, ви будете каравани деданів. 
Мешканці Теманського краю, винесіть воду назустріч для спрагненого, втікача зустрічайте із хлібом! 
Бо втекли вони перед мечами, перед голим мечем, і перед натягненим луком, і перед тяготою війни. 
Бо до мене Господь сказав так: Ще за рік, як рік наймита, і вся слава Кедару покінчиться. 
А понадто полишиться невелике число лучників з лицарів кедарських синів, бо Господь, Бог Ізраїлів, це говорив. 
