Йов.
23.
А Йов відповів та й сказав: 
Моя мова й сьогодні гірка, тяжче страждання моє за стогнання мої... 
О, якби то я знав, де Його я знайду, то прийшов би до місця Його пробування! 
Я б перед обличчям Його свою справу поклав, а уста свої я наповнив би доводами, 
розізнав би слова, що мені відповість, і я зрозумів би, що скаже мені. 
Чи зо мною на прю Він з великою силою стане? О ні, тільки б увагу звернув Він на мене! 
Справедливий судився б там з Ним, я ж назавжди б звільнивсь від свойого Судді. 
Та піду я на схід і немає Його, а на захід удамся Його не побачу, 
на півночі шукаю Його й не вхоплю, збочу на південь і не добачаю... 
А Він знає дорогу, яка при мені, хай би випробував Він мене, мов те золото, вийду! 
Трималась нога моя коло стопи Його, дороги Його я держався й не збочив. 
Я не відступався від заповідей Його губ, над уставу свою я ховав слова уст Його. 
Але Він при одному, й хто заверне Його? Як чого зажадає душа Його, те Він учинить: 
бо Він виконає, що про мене призначив, і в Нього багато такого, як це! 
Тому перед обличчям Його я тремчу, розважаю й жахаюсь Його... 
А Бог пом'якшив моє серце, і Всемогутній мене настрашив, 
бо не знищений я від темноти, ані від обличчя свого, що темність закрила його! 
