Буття.
7.
І сказав Господь Ноєві: Увійди ти й увесь дім твій до ковчегу, бо Я бачив тебе праведним перед лицем Своїм в оцім роді. 
Із усякої чистої худоби візьмеш собі по семеро, самця та самицю її, а з худоби нечистої двоє: самця та самицю її. 
Також із птаства небесного по семеро, самця та самицю, щоб насіння сховати живим на поверхні всієї землі. 
Ось бо по семи днях Я литиму на землю дощ сорок день і сорок ночей, і всяку істоту, яку Я вчинив, зітру з-над поверхні землі! 
І зробив Ной усе, як звелів був Господь. 
А Ной був віку шостисот літ, і стався потоп, вода на землі. 
І ввійшов Ной, і сини його, і жінка його, і невістки його з ним до ковчегу перед водою потопу. 
Із чистої худоби та з худоби, що нечиста вона, і з птаства, і всього, що плазує на землі, 
по двоє ввійшли до Ноя до ковчегу, самець і самиця, як Бог Ноєві був ізвелів. 
І сталося по семи днях, і води потопу линули на землю. 
Року шостої сотні літ життя Ноєвого, місяця другого, сімнадцятого дня місяця, цього дня відкрилися всі джерела великої безодні, і розчинилися небесні розтвори. 
І був дощ на землі сорок день і сорок ночей. 
Того саме дня до ковчегу ввійшов Ной, і Сим, і Хам та Яфет, сини Ноєві, і жінка Ноєва, і три невістки його з ними, 
вони та всяка звірина за родом її, і всяка худоба за родом її, і всяке плазуюче, що плазує по землі, за родом його, і всяке птаство за родом його, усяка пташка крилата. 
І ввійшли до Ноя, до ковчегу по двоє із кожного тіла, що в нім дух життя. 
А те, що ввійшло, самець і самиця з кожного тіла ввійшли, як звелів йому Бог. І замкнув Господь за ним ковчега. 
І був потоп сорок день на землі, і збільшилась вода, і понесла ковчега. І він високо став над землею. 
І прибула вода, і сильно збільшилась вона на землі, і пливав ковчег на поверхні води. 
І дуже-дуже вода на землі прибула, і покрились усі гори високі, що під небом усім. 
На п'ятнадцять ліктів угору вода прибула, і покрилися гори. 
І вимерло всяке тіло, що рухається на землі: серед птаства, і серед скотини, і серед звірини, і серед усіх плазунів, що плазують по землі, і кожна людина. 
Усе, що в ніздрях його дух життя, з усього, що на суходолі вимерло було. 
І винищив Бог усяку істоту на поверхні землі, від людини аж до скотини, аж до плазуна, і аж до птаства небесного, вони стерлись з землі. І зостався тільки Ной та те, що з ним у ковчезі було. 
І прибувала вода на землі сто і п'ятдесят день. 
