1 коринтян.
2.
А я, як прийшов до вас, браття, не прийшов вам звіщати про Боже свідоцтво з добірною мовою або мудрістю, 
бо я надумавсь нічого між вами не знати, крім Ісуса Христа, і Того розп'ятого... 
І я в вас був у немочі, і в страху, і в великім тремтінні. 
І слово моє й моя проповідь не в словах переконливих людської мудрости, але в доказі духа та сили, 
щоб була віра ваша не в мудрості людській, але в силі Божій! 
А ми говоримо про мудрість між досконалими, але мудрість не віку цього, ані володарів цього віку, що гинуть, 
але ми говоримо Божу мудрість у таємниці, приховану, яку Бог перед віками призначив нам на славу, 
яку ніхто з володарів цього віку не пізнав; коли б бо пізнали були, то не розп'яли б вони Господа слави! 
Але, як написано: Чого око не бачило й вухо не чуло, і що на серце людині не впало, те Бог приготував був тим, хто любить Його! 
А нам Бог відкрив це Своїм Духом, усе бо досліджує Дух, навіть Божі глибини. 
Хто бо з людей знає речі людські, окрім людського духа, що в нім проживає? Так само не знає ніхто й речей Божих, окрім Духа Божого. 
А ми прийняли духа не світу, але Духа, що з Бога, щоб знати про речі, від Бога даровані нам, 
що й говоримо не вивченими словами людської мудрости, але вивченими від Духа Святого, порівнюючи духовне до духовного. 
А людина тілесна не приймає речей, що від Божого Духа, бо їй це глупота, і вона зрозуміти їх не може, бо вони розуміються тільки духовно. 
Духовна ж людина судить усе, а її судити не може ніхто. 
Бо хто розум Господній пізнав, який би його міг навчати? А ми маємо розум Христів! 
