Луки.
16.
Оповів же Він й учням Своїм: Один чоловік був багатий, і мав управителя, що оскаржений був перед ним, ніби він переводить маєток його. 
І він покликав його, і до нього сказав: Що це чую про тебе? Дай звіт про своє управительство, бо більше не зможеш рядити. 
І управитель почав міркувати собі: Що я маю робити, коли пан управительство відійме від мене? Копати не можу, просити соромлюсь. 
Знаю, що я зроблю, щоб мене прийняли до домів своїх, коли буду я скинений із управительства. 
І закликав він нарізно кожного з боржників свого пана, та й питається першого: Скільки винен ти панові моєму? 
А той відказав: Сто кадок оливи. І сказав він йому: Візьми ось розписку свою, швидко сідай та й пиши: п'ятдесят. 
А потім питається другого: А ти скільки винен? І той відказав: Сто кірців пшениці. І сказав він йому: Візьми ось розписку свою й напиши: вісімдесят. 
І пан похвалив управителя цього невірного, що він мудро вчинив. Бо сини цього світу в своїм поколінні мудріші, аніж сини світла. 
І Я вам кажу: Набувайте друзів собі від багатства неправедного, щоб, коли проминеться воно, прийняли вас до вічних осель. 
Хто вірний в найменшому, і в великому вірний; і хто несправедливий в найменшому, і в великому несправедливий. 
Отож, коли в несправедливім багатстві ви не були вірні, хто вам правдиве довірить? 
І коли ви в чужому не були вірні, хто ваше вам дасть? 
Жаден раб не може служить двом панам, бо або одного зненавидить, а другого буде любити, або буде триматись одного, а другого знехтує. Не можете Богові й мамоні служити! 
Чули все це й фарисеї, що були сріблолюбці, та й стали сміятися з Нього. 
Він же промовив до них: Ви себе видаєте за праведних перед людьми, але ваші серця знає Бог. Що бо високе в людей, те перед Богом гидота. 
Закон і Пророки були до Івана; відтоді Царство Боже благовіститься, і кожен силкується втиснутись в нього. 
Легше небо й земля проминеться, аніж одна риса з Закону загине. 
Кожен, хто дружину свою відпускає, і бере собі іншу, той чинить перелюб. І хто побереться з тією, яку хто відпустив, той чинить перелюб. 
Один чоловік був багатий, і зодягався в порфіру й віссон, і щоденно розкішно бенкетував. 
Був і вбогий один, на ім'я йому Лазар, що лежав у воріт його, струпами вкритий, 
і бажав годуватися кришками, що зо столу багатого падали; пси ж приходили й рани лизали йому... 
Та ось сталось, що вбогий умер, і на Авраамове лоно віднесли його Анголи. Умер же й багатий, і його поховали. 
І, терплячи муки в аду, звів він очі свої, та й побачив здаля Авраама та Лазаря на лоні його. 
І він закричав та сказав: Змилуйся, отче Аврааме, надо мною, і пошли мені Лазаря, нехай умочить у воду кінця свого пальця, і мого язика прохолодить, бо я мучуся в полум'ї цім!... 
Авраам же промовив: Згадай, сину, що ти вже прийняв за життя свого добре своє, а Лазар так само лихе; тепер він тут тішиться, а ти мучишся. 
А крім того всього, поміж нами та вами велика безодня поставлена, так що ті, що хочуть, переходити не можуть ізвідси до вас, ані не переходять ізвідти до нас. 
А він відказав: Отож, отче, благаю тебе, щоб його ти послав у дім батька мого, 
бо п'ятьох братів маю, хай він їм засвідчить, щоб і вони не прийшли на це місце страждання! 
Авраам же сказав: Вони мають Мойсея й Пророків, нехай слухають їх! 
А він відказав: Ні ж бо, отче Аврааме, але коли прийде хто з мертвих до них, то покаються. 
Йому ж він відказав: Як Мойсея й Пророків не слухають, то коли хто й із мертвих воскресне, не йнятимуть віри! 
