Буття.
9.
І поблагословив Бог Ноя й синів його, та й промовив: Плодіться й розмножуйтеся, та наповнюйте землю! 
І ляк перед вами, і страх перед вами буде між усією звіриною землі, і між усім птаством небесним, між усім, чим роїться земля, і між усіма рибами моря. У ваші руки віддані вони. 
Усе, що плазує, що живе воно, буде вам на їжу. Як зелену ярину Я віддав вам усе. 
Тільки м'яса з душею його, цебто з кров'ю його, не будете ви споживати. 
А тільки Я буду жадати вашу кров із душ ваших, з руки кожної звірини буду жадати її, і з руки чоловіка, з руки кожного брата його Я буду жадати душу людську. 
Хто виллє кров людську з людини, то виллята буде його кров, бо Він учинив людину за образом Божим. 
Ви ж плодіться й розмножуйтеся, роїться на землі та розмножуйтесь на ній! 
І сказав Бог до Ноя та до синів його з ним, кажучи: 
А Я, ось Свого заповіта укладаю Я з вами та з вашим потомством по вас. 
І з кожною живою душею, що з вами: серед птаства, серед худоби, і серед усієї земної звірини з вами, від усіх, що виходять з ковчегу, до всієї земної звірини. 
І Я укладу заповіта Свого з вами, і жодне тіло не буде вже знищене водою потопу, і більш не буде потопу, щоб землю нищити. 
І Бог промовляв: Оце знак заповіту, що даю Я його поміж Мною та вами, і поміж кожною живою душею, що з вами, на вічні покоління: 
Я веселку Свою дав у хмарі, і стане вона за знака заповіту між Мною та між землею. 
І станеться, коли над землею Я хмару захмарю, то буде виднітися в хмарі веселка. 
І згадаю про Свого заповіта, що між Мною й між вами, і між кожною живою душею в кожному тілі. І більш не буде вода для потопу, щоб вигубляти кожне тіло. 
І буде веселка у хмарі, і побачу її, щоб пам'ятати про вічний заповіт між Богом і між кожною живою душею в кожному тілі, що воно на землі. 
І сказав Бог до Ноя: Це знак заповіту, що Я встановив поміж Мною й поміж кожним тілом, що воно на землі. 
І були сини Ноєві, що вийшли з ковчегу: Сим, і Хам, і Яфет. А Хам він був батько Ханаанів. 
Оці троє були сини Ноєві, і від них залюднилася вся земля. 
І зачав був Ной, муж землі, садити виноград. 
І пив він вино та й упився, й обнажився в середині свого намету. 
І побачив Хам, батько Ханаанів, наготу батька свого, та й розказав обом браттям своїм надворі. 
Узяли тоді Сим та Яфет одежину, і поклали обидва на плечі свої, і позадкували, та й прикрили наготу батька свого. Вони відвернули дозаду обличчя свої, і не бачили наготи батька свого. 
А Ной витверезився від свого вина, і довідався, що йому був учинив його син наймолодший. 
І сказав він: Проклятий будь Ханаан, він буде рабом рабів своїм браттям! 
І сказав він: Благословенний Господь, Симів Бог, і хай Ханаан рабом буде йому! 
Нехай Бог розпросторить Яфета, і нехай пробуває в наметах він Симових, і нехай Ханаан рабом буде йому! 
А Ной жив по потопі триста літ і п'ятдесят літ. 
А всіх Ноєвих днів було дев'ятсот літ і п'ятдесят літ. Та й помер. 
