1 коринтян.
15.
Звіщаю ж вам, браття, Євангелію, яку я вам благовістив, і яку прийняли ви, в якій і стоїте, 
Якою й спасаєтесь, коли пам'ятаєте, яким словом я благовістив вам, якщо тільки ви ввірували не наосліп. 
Бо я передав вам найперш, що й прийняв, що Христос був умер ради наших гріхів за Писанням, 
і що Він був похований, і що третього дня Він воскрес за Писанням, 
і що з'явився Він Кифі, потім Дванадцятьом. 
А потім з'явився нараз більше як п'ятистам браттям, що більшість із них живе й досі, а дехто й спочили. 
Потому з'явився Він Якову, опісля усім апостолам. 
А по всіх Він з'явився й мені, мов якому недородкові. 
Я бо найменший з апостолів, що негідний зватись апостолом, бо я переслідував був Божу Церкву. 
Та благодаттю Божою я те, що є, і благодать Його, що в мені, не даремна була, але я працював більше всіх їх, правда не я, але Божа благодать, що зо мною вона. 
Тож чи я, чи вони, ми так проповідуємо, і так ви ввірували. 
Коли ж про Христа проповідується, що воскрес Він із мертвих, як же дехто між вами говорять, що немає воскресення мертвих? 
Як немає ж воскресення мертвих, то й Христос не воскрес! 
оли ж бо Христос не воскрес, то проповідь наша даремна, даремна також віра ваша! 
Ми знайшлися б тоді неправдивими свідками Божими, бо про Бога ми свідчили, що воскресив Він Христа, Якого Він не воскресив, якщо не воскресають померлі. 
Бо як мертві не воскресають, то й Христос не воскрес! 
Коли ж бо Христос не воскрес, тоді віра ваша даремна, ви в своїх ще гріхах, 
тоді то загинули й ті, що в Христі упокоїлись! 
Коли ми надіємося на Христа тільки в цьому житті, то ми найнещасніші від усіх людей! 
Та нині Христос воскрес із мертвих, первісток серед покійних. 
Смерть бо через людину, і через Людину воскресення мертвих. 
Бо так, як в Адамі вмирають усі, так само в Христі всі оживуть, 
кожен у своєму порядку: первісток Христос, потім ті, що Христові, під час Його приходу. 
А потому кінець, коли Він передасть царство Богові й Отцеві, коли Він зруйнує всякий уряд, і владу всяку та силу. 
Бо належить Йому царювати, аж доки Він не покладе всіх Своїх ворогів під ногами Своїми! 
Як ворог останній смерть знищиться, 
бо під ноги Його Він усе впокорив. Коли ж каже, що впокорено все, то ясно, що все, окрім Того, Хто впокорив Йому все. 
А коли Йому все Він упокорить, тоді й Сам Син упокориться Тому, Хто все впокорив Йому, щоб Бог був у всьому все. 
Бо що зроблять ті, хто христяться ради мертвих? Коли мертві не воскресають зовсім, то нащо вони ради мертвих і христяться? 
Для чого й ми повсякчас наражаємось на небезпеки? 
Я щодень умираю. Так свідчу, браття, вашою хвалою, що маю її в Христі Ісусі, Господі нашім. 
Коли я зо звірами боровся в Ефесі, яка мені по-людському користь, коли мертві не воскресають? Будем їсти та пити, бо ми взавтра вмрем!... 
Не дайте себе звести, товариство лихе псує добрі звичаї! 
Протверезіться правдиво, та й не грішіть, бо деякі Бога не знають, говорю вам на сором! 
Але дехто скаже: Як мертві воскреснуть? І в якім тілі прийдуть? 
Нерозумний, що ти сієш, те не оживе, як не вмре. 
І коли сієш, то сієш не тіло майбутнє, але голе зерно, яке трапиться, пшениці або чого іншого, 
і Бог йому тіло дає, як захоче, і кожному зерняті тіло його. 
Не кожне тіло однакове тіло, але ж інше в людей, та інше тіло в скотини, та інше тіло в пташок, та інше у риб. 
Є небесні тіла й тіла земні, але ж інша слава небесним, а інша земним. 
Інша слава для сонця, та інша слава для місяця, та інша слава для зір, бо зоря від зорі відрізняється славою! 
Так само й воскресення мертвих: сіється в тління, в нетління встає, 
сіється в неславу, у славі встає, сіється в немочі, у силі встає, 
сіється тіло звичайне, встає тіло духовне. Є тіло звичайне, є й тіло духовне. 
Так і написано: Перша людина Адам став душею живою, а останній Адам то дух оживляючий. 
Та не перше духовне, але звичайне, а потім духовне. 
Перша людина з землі, земна, друга Людина із неба Господь. 
Який земний, такі й земні, і Який небесний, такі й небесні. 
І, як носили ми образ земного, так і образ небесного будемо носити. 
І це скажу, браття, що тіло й кров посісти Божого Царства не можуть, ані тління нетління не посяде. 
Ось кажу я вам таємницю: не всі ми заснемо, та всі перемінимось, 
раптом, як оком змигнути, при останній сурмі: бо засурмить вона і мертві воскреснуть, а ми перемінимось!... 
Мусить бо тлінне оце зодягнутись в нетління, а смертне оце зодягтися в безсмертя. 
А коли оце тлінне в нетління зодягнеться, і оце смертне в безсмертя зодягнеться, тоді збудеться слово написане: Поглинута смерть перемогою! 
Де, смерте, твоя перемога? Де твоє, смерте, жало? 
Жало ж смерти то гріх, а сила гріха то Закон. 
А Богові дяка, що Він Господом нашим Ісусом Христом перемогу нам дав. 
Отож, брати любі мої, будьте міцні, непохитні, збагачуйтесь завжди в Господньому ділі, знаючи, що ваша праця не марнотна у Господі! 
