Йов.
18.
І заговорив шух'янин Білдад та й сказав: 
Як довго ви будете пастками класти слова? Розміркуйте, а потім собі поговоримо! 
Чому пораховані ми, як худоба? Чому в ваших очах ми безумні? 
О ти, що розшарпуєш душу свою в своїм гніві, чи для тебе земля опустіє, а скеля осунеться з місця свого? 
Таж світильник безбожних погасне, і не буде світитися іскра огню його: 
його світло стемніє в наметі, і згасне на ньому світильник його, 
стануть тісні кроки сили його, і вдарить його власна рада!... 
Бо він кинений в пастку ногами своїми, і на ґраті він буде ходити: 
пастка схопить за стопу його, зміцниться сітка на ньому, 
на нього захований шнур на землі, а пастка на нього на стежці... 
Страхіття жахають його звідусіль, і женуться за ним по слідах. 
Його сила голодною буде, а нещастя при боці його приготовлене. 
Його шкіра поїджена буде хворобою, поїсть члени його первороджений смерти. 
Відірвана буде безпека його від намету його, а Ти до царя жахів його приведеш... 
Він перебуває в наметі своєму, який не його, на мешкання його буде кинена сірка. 
Здолу посохнуть коріння його, а згори його віття зів'яне. 
Його пам'ять загине з землі, а на вулиці ймення не буде йому. 
Заженуть його з світла до темряви, і ввесь світ проганяє його. 
У нього немає в народі нащадка, ні внука, і немає останку в місцях його мешкання. 
На згадку про день його остовпівали останні, за волосся ж хапались давніші... 
Ось такі то мешкання неправедного, і це місце того, хто Бога не знає! 
