Луки.
22.
Наближалося ж свято Опрісноків, що Пасхою зветься. 
А первосвященики й книжники стали шукати, як би вбити Його, та боялись народу... 
Сатана ж увійшов у Юду, званого Іскаріот, одного з Дванадцятьох. 
І він пішов, і почав умовлятися з первосвящениками та начальниками, як він видасть Його. 
Ті ж зраділи, і погодилися дати йому срібняків. 
І він обіцяв, і шукав відповідного часу, щоб їм видати Його без народу... 
І настав день Опрісноків, коли пасху приносити в жертву належало. 
І послав Він Петра та Івана, говорячи: Підіть, і приготуйте нам пасху, щоб її спожили ми. 
А вони запитали Його: Де Ти хочеш, щоб ми приготували? 
А Він їм відказав: Ось, як будете входити в місто, стріне вас чоловік, воду несучи у глекові, ідіть за ним аж до дому, куди він увійде. 
І скажіть до господаря дому: Учитель питає тебе: Де кімната, в якій споживу зо Своїми учнями пасху? 
І він вам покаже велику горницю вистелену: там приготуйте. 
І вони відійшли, і знайшли, як Він їм говорив, і зачали там готувати пасху. 
А коли настав час, сів до столу, і апостоли з Ним. 
І промовив до них: Я дуже бажав спожити цю пасху із вами, перш ніж муки прийму. 
Бо кажу вам, що вже споживати не буду її, поки сповниться в Божому Царстві вона. 
Узявши ж чашу, і вчинивши подяку, Він промовив: Візьміть її, і поділіть між собою. 
Кажу ж вам, що віднині не питиму Я від оцього плоду виноградного, доки Божеє Царство не прийде. 
Узявши ж хліб і вчинивши подяку, поламав і дав їм, проказуючи: Це тіло Моє, що за вас віддається. Це чиніть на спомин про Мене! 
По вечері так само ж і чашу, говорячи: Оця чаша Новий Заповіт у Моїй крові, що за вас проливається. 
Та однак, за столом ось зо Мною рука Мого зрадника. 
Бо Син Людський іде, як призначено; але горе тому чоловікові, хто Його видає! 
А вони почали між собою питати, котрий з них мав би це вчинити? 
І сталось між ними й змагання, котрий з них уважатися має за більшого. 
Він же промовив до них: Царі народів панують над ними, а ті, що ними володіють, доброчинцями звуться. 
Але не так ви: хто найбільший між вами, нехай буде, як менший, а начальник як службовець. 
Бо хто більший: чи той, хто сидить при столі, чи хто прислуговує? Чи не той, хто сидить при столі? А Я серед вас, як службовець. 
Ви ж оті, що перетривали зо Мною в спокусах Моїх, 
і Я вам заповітую Царство, як Отець Мій Мені заповів, 
щоб ви в Царстві Моїм споживали й пили за столом Моїм, і щоб ви на престолах засіли судити дванадцять племен Ізраїлевих. 
І промовив Господь: Симоне, Симоне, ось сатана жадав вас, щоб вас пересіяти, мов ту пшеницю. 
Я ж молився за тебе, щоб не зменшилась віра твоя; ти ж колись, як навернешся, зміцни браттю свою! 
А той відказав Йому: Господи, я з Тобою готовий іти до в'язниці й на смерть! 
Він же прорік: Говорю тобі, Петре, півень не заспіває сьогодні, як ти тричі зречешся, що не знаєш Мене... 
І Він їм сказав: Як Я вас посилав без калитки, і без торби, і без сандаль, чи вам бракувало чого? Вони ж відказали: Нічого. 
А тепер каже їм хто має калитку, нехай візьме, теж і торбу; хто ж не має, нехай продасть одіж свою та й купить меча. 
Говорю бо Я вам, що виконатися на Мені має й це ось написане: До злочинців Його зараховано. Бо те, що про Мене, виконується. 
І сказали вони: Господи, ось тут два мечі. А Він їм відказав: Досить! 
І Він вийшов, і пішов за звичаєм на гору Оливну. А за Ним пішли учні Його. 
А прийшовши на місце, сказав їм: Моліться, щоб не впасти в спокусу. 
А Він Сам, відійшовши від них, як докинути каменем, на коліна припав та й молився, 
благаючи: Отче, як волієш, пронеси мимо Мене цю чашу! Та проте не Моя, а Твоя нехай станеться воля!... 
І Ангол із неба з'явився до Нього, і додавав Йому сили. 
А як був у смертельній тривозі, ще пильніш Він молився. І піт Його став, немов каплі крови, що спливали на землю... 
І, підвівшись з молитви, Він до учнів прийшов, і знайшов їх, що спали з журби... 
І промовив до них: Чого ви спите? Уставайте й моліться, щоб не впасти в спокусу! 
І, коли Він іще говорив, ось народ з'явився, і один із Дванадцятьох, що Юдою зветься, ішов перед ними. І він підійшов до Ісуса, щоб поцілувати Його. Бо він знака їм дав був: кого я поцілую, то Він! 
Ісус же промовив до нього: Чи оце поцілунком ти, Юдо, видаєш Сина Людського? 
А ті, що були з Ним, як побачили, що має статись, сказали Йому: Господи, чи мечем нам не вдарити? 
І, один із них рубонув раба первосвященикового, та й відтяв праве вухо йому. 
Та Ісус відізвався й сказав: Лишіть, уже досить! І, доторкнувшись до вуха його, уздоровив його. 
А до первосвящеників і влади сторожі храму та старших, що прийшли проти Нього, промовив Ісус: Немов на розбійника вийшли з мечами та киями... 
Як щоденно Я з вами у храмі бував, не піднесли на Мене ви рук. Та це ваша година тепер, і влада темряви... 
А схопивши Його, повели й привели у дім первосвященика. Петро ж здалека йшов слідкома. 
Як розклали ж огонь серед двору, і вкупі сиділи, сидів і Петро поміж ними. 
А служниця одна його вгледіла, як сидів коло світла, і, придивившись до нього, сказала: І цей був із Ним! 
І відрікся від Нього він, твердячи: Не знаю я, жінко, Його! 
Незабаром же другий побачив його та й сказав: І ти від отих. А Петро відказав: Ні, чоловіче!... 
І як часу минуло з годину, хтось інший твердив і казав: Поправді, і цей був із Ним, бо він галілеянин. 
А Петро відказав: Чоловіче, не відаю, про що ти говориш... І зараз, як іще говорив він, півень заспівав. 
І Господь обернувся й подививсь на Петра. А Петро згадав слово Господнє, як сказав Він йому: Перше, ніж заспіває півень, відречешся ти тричі від Мене. 
І, вийшовши звідти, він гірко заплакав! 
А люди, які ув'язнили Ісуса, знущалися з Нього та били. 
І, закривши Його, вони били Його по обличчі, і питали Його, приговорюючи: Пророкуй, хто то вдарив Тебе? 
І багато інших богозневаг говорили на Нього вони... 
А коли настав день, то зібралися старші народу, первосвященики й книжники, і повели Його в синедріон свій, 
і казали: Коли Ти Христос, скажи нам. А Він їм відповів: Коли Я вам скажу, не повірите ви. 
А коли й поспитаю вас Я, не дасте Мені відповіді. 
Незабаром Син Людський сидітиме по правиці сили Божої! 
Тоді всі запитали: То Ти Божий Син? А Він їм відповів: Самі кажете ви, що то Я... 
А вони відказали: Нащо потрібні ще свідки для нас? Бо ми чули самі з Його уст! 
