Приповісті.
12.
Хто любить навчання, той любить пізнання, а хто докір ненавидить, той нерозумний. 
Добрий від Господа має вподобання, а людину злих замірів осудить Господь. 
Не зміцниться людина безбожністю, корінь же праведних не захитається. 
Жінка чеснотна корона для чоловіка свого, а засоромлююча мов та гниль в його костях. 
Думки праведних право, підступні заміри безбожних омана. 
Безбожних слова чатування на кров, а уста невинних урятовують їх. 
Перевернути безбожних і вже їх нема, а дім праведних буде стояти. 
Хвалять людину за розум її, а кривосердий стає на погорду. 
Ліпше простий, але роботящий на себе, від того, хто поважним себе видає, та хліба позбавлений. 
Піклується праведний життям худоби своєї, а серце безбожних жорстоке. 
Хто оброблює землю свою, той хлібом насичується, хто ж за марницею гониться, той позбавлений розуму. 
Безбожний жадає ловити у сітку лихих, а в праведних корень приносить плоди. 
Пастка злого в гріху його уст, а праведний з утиску вийде. 
Людина насичується добром з плоду уст, і зроблене рук чоловіка до нього впаде. 
Дорога безумця пряма в його очах, а мудрий послухає ради. 
Нерозумного гнів пізнається відразу, розумний же мовчки ховає зневагу. 
Хто правду говорить, той виявлює праведність, а свідок брехливий оману. 
Дехто говорить, мов коле мечем, язик же премудрих то ліки. 
Уста правдиві стоятимуть вічно, а брехливий язик лиш на хвилю. 
В серці тих, хто зло оре, омана, а радість у тих, хто дораджує мир. 
Жодна кривда не трапиться праведному, а безбожні наповняться лихом. 
Уста брехливі огида у Господа, а чинячі правду Його уподоба. 
Приховує мудра людина знання, а серце безумних глупоту викликує. 
Роботяща рука пануватиме, а лінива даниною стане. 
Туга на серці людини чавить її, добре ж слово її веселить. 
Праведний вивідає свою путь, а дорога безбожних зведе їх самих. 
Не буде ледачий пекти свого полову, а людина трудяща набуде маєток цінний. 
В путі праведности є життя, і на стежці її нема смерти. 
