Числа.
35.
І Господь промовляв до Мойсея на моавських степах над приєрихонським Йорданом, говорячи: 
Накажи Ізраїлевим синам, і нехай вони дадуть Левитам зо спадку свого володіння міста на сидіння; і пасовисько для міст навколо них дасте ви Левитам. 
І будуть ті міста їм на сидіння, а їхні пасовиська будуть для їхньої скотини, і для їхньої худоби та для всієї їхньої звірини. 
А пасовиська тих міст, що дасте Левитам, будуть тягнутись від міської стіни й назовні тисяча локтів навколо. 
І відміряєте поза містом на східню сторону дві тисячі ліктів, і на південну сторону дві тисячі ліктів, і на західню сторону дві тисячі ліктів, і на північну сторону дві тисячі ліктів, а місто усередині. Це будуть для вас міські пасовиська. 
А з міст, що дасте Левитам, буде шість міст на сховища, що дасте, щоб утікати туди убійникові. А окрім них дасте сорок і два міста. 
Усі ті міста, що дасте Левитам, сорок і вісім їхніх міст та їхні пасовиська. 
А ті міста, що дасте з володіння Ізраїлевих синів, від більшого дасте більше, а від меншого менше, кожен за спадком своїм, яким володітиме, дасть із своїх міст Левитам. 
І Господь промовляв до Мойсея, говорячи: 
Промовляй до Ізраїлевих синів та й скажи їм: Коли ви перейдете Йордан до ханаанського Краю, 
то виберіть собі міста, вони будуть на сховища для вас, і втече туди убійник, що заб'є душу невмисне. 
І будуть для вас ті міста на сховища перед месником, і не помре убійник, поки не стане на суд перед громадою. 
А ті міста, що дасте, шість міст на сховища буде для вас. 
Три місті дасте по той бік Йордану, а три місті дасте в ханаанському Краї, вони будуть міста на сховища. 
Ці шість міст будуть на сховища для Ізраїлевих синів, і для приходька та для осілого серед них, щоб утік туди кожен, хто заб'є кого невмисне. 
А коли б хто вдарив кого залізним знаряддям, а той помер, він убійник, буде конче забитий той убійник. 
А якщо вдарив його каменем, що був у руці, що від нього можна померти, і той помер, він убійник, буде конче забитий той убійник. 
Або вдарив його дерев'яним знаряддям, що було в руці, що від нього можна померти, і той помер, він убійник, буде конче забитий той убійник. 
Месник за кров він заб'є убійника; як спіткає його, він заб'є його. 
А якщо пхне його з ненависти, або кине на нього чим навмисне, а той помре, 
або з ворогування вдарив його своєю рукою, а той помер, буде конче забитий той, хто вдарив, він убійник; месник за кров заб'є убійника, як спіткає його. 
А як хто випадково, без ненависти пхнув кого або кинув на нього невмисне якимбудь знаряддям, 
або якимбудь каменем, що від нього можна померти, кинув на нього не бачачи, і той помер, а він не був ворог йому й не шукав йому зла, 
то розсудить громада між убійником та між месником за кров за цими постановами. 
І громада визволить убійника з руки месника за кров, і громада верне його до міста сховища його, що втік був туди. І осяде він у ньому аж до смерти найвищого священика, помазаного святою оливою. 
А якщо убійник, виходячи, вийде з границі міста сховища його, куди втік був, 
і знайде його месник за кров поза границями міста сховища його, і замордує месник за кров убійника, нема йому вини крови! 
Бо він повинен сидіти в місті сховища свого аж до смерти найвищого священика. А по смерті найвищого священика вернеться убійник до землі володіння свого. 
І буде це для вас на правну постанову для ваших поколінь по всіх ваших оселях. 
Коли хто заб'є кого, то месник за словами свідків заб'є убійника. А одного свідка не досить проти кого, щоб осудити на смерть. 
І не візьмете окупу для душі убійника, що він повинен умерти, бо буде він конче забитий. 
І не візьмете окупу від змушеного втікати до міста сховища його, щоб вернувся сидіти в Краю до смерти священика. 
І не збезчестите того Краю, що ви в ньому, бо та кров вона безчестить Край, а Краєві не прощається за кров, що пролита в ньому, як тільки кров'ю того, хто її пролив. 
І не занечистиш того Краю, що ви сидите в ньому, що Я пробуваю серед нього. Бо Я Господь, що пробуваю посеред синів Ізраїлевих! 
