Йов.
8.
І заговорив шух'янин Білдад та й сказав: 
Аж доки ти будеш таке теревенити? І доки слова твоїх уст будуть вітром бурхливим? 
Чи Бог скривлює суд, і хіба Всемогутній викривлює правду? 
Якщо твої діти згрішили Йому, то Він їх віддав в руку їх беззаконня! 
Якщо ти звертатися будеш до Бога, і будеш благати Всемогутнього, 
якщо чистий ти та безневинний, то тепер Він тобі Свою милість пробудить, і наповнить оселю твою справедливістю, 
і хоч твій початок нужденний, але твій кінець буде вельми великий! 
Поспитай в покоління давнішого, і міцно збагни батьків їхніх, 
бо ми ж учорашні, й нічого не знаєм, бо тінь наші дні на землі, 
отож вони навчать тебе, тобі скажуть, і з серця свойого слова подадуть: 
Чи папірус росте без болота? Чи росте очерет без води? 
Він іще в доспіванні своїм, не зривається, але сохне раніш за всіляку траву: 
отакі то дороги всіх тих, хто забуває про Бога! І згине надія безбожного, 
бо його сподівання як те павутиння, і як дім павуків його певність... 
На свій дім опирається, та не встоїть, тримається міцно за нього, й не вдержиться він... 
Він зеленіє на сонці, й галузки його випинаються понад садка його, 
на купі каміння сплелося коріння його, воно між каміння вросло: 
Якщо вирвуть його з його місця, то зречеться його: тебе я не бачило!... 
Така радість дороги його, а з пороху інші ростуть. 
Тож невинного Бог не цурається, і не буде тримати за руку злочинців, 
аж наповнить уста твої сміхом, а губи твої криком радости... 
Твої ненависники в сором зодягнуться, і намету безбожних не буде! 
