Матвія.
9.
І, сівши до човна, Він переплинув, і до міста Свого прибув. 
І ото, принесли до Нього розслабленого, що на ложі лежав. І, як побачив Ісус їхню віру, сказав розслабленому: Будь бадьорий, сину! Прощаються тобі гріхи твої! 
І ось, дехто із книжників стали казати про себе: Він богозневажає. 
Ісус же думки їхні знав і сказав: Чого думаєте ви лукаве в серцях своїх? 
Що легше, сказати: Прощаються тобі гріхи, чи сказати: Уставай та й ходи? 
Але щоб ви знали, що прощати гріхи на землі має владу Син Людський, тож каже Він розслабленому: Уставай, візьми ложе своє, та й іди у свій дім! 
Той устав і пішов у свій дім. 
А натовп, побачивши це, налякався, і славив Бога, що людям Він дав таку владу!... 
А коли Ісус звідти проходив, побачив чоловіка, на ймення Матвія, що сидів на митниці, та й каже йому: Іди за Мною! Той устав, і пішов услід за Ним. 
І сталось, як Ісус сидів при столі у домі, ось зійшлося багато митників і грішників, і вони посідали з Ним та з Його учнями. 
Як побачили ж те фарисеї, то сказали до учнів Його: Чому то Вчитель ваш їсть із митниками та із грішниками? 
А Він це почув та й сказав: Лікаря не потребують здорові, а слабі! 
Ідіть же, і навчіться, що то є: Милости хочу, а не жертви. Бо Я не прийшов кликати праведних, але грішників до покаяння. 
Тоді приступили до Нього Іванові учні та й кажуть: Чому постимо ми й фарисеї, а учні Твої не постять? 
Ісус же промовив до них: Хіба можуть гості весільні сумувати, поки з ними ще є молодий? Але прийдуть ті дні, коли заберуть молодого від них, тоді й постити будуть вони. 
До одежі ж старої ніхто не вставляє латки з сукна сирового, бо збіжиться воно, і дірка стане ще гірша. 
І не вливають вина молодого в старі бурдюки, а то бурдюки розірвуться, і вино розіллється, і бурдюки пропадуть; а вливають вино молоде до нових бурдюків, і одне й друге збережено буде. 
Коли Він говорив це до них, підійшов ось один із старших, уклонився Йому та й говорить: Дочка моя хвилі цієї померла. Та прийди, поклади Свою руку на неї, і вона оживе. 
І підвівся Ісус, і пішов услід за ним, також учні Його. 
І ото одна жінка, що дванадцять літ хворою на кровотечу була, приступила ззаду, і доторкнулась до краю одежі Його. 
Бо вона говорила про себе: Коли хоч доторкнуся одежі Його, то одужаю. 
Ісус, обернувшись, побачив її та й сказав: Будь бадьорою, дочко, твоя віра спасла тебе! І одужала жінка з тієї години. 
А Ісус, як прибув до господи старшого, і вздрів дударів та юрбу голосільників, 
то сказав: Відійдіть, бо не вмерло дівча, але спить. І насміхалися з Нього. 
А коли народ випроваджено, Він увійшов, узяв за руку її, і дівчина встала! 
І вістка про це розійшлася по всій тій країні. 
Коли ж Ісус звідти вертався, ішли за Ним два сліпці, що кричали й казали: Змилуйсь над нами, Сину Давидів! 
І коли Він додому прийшов, приступили до Нього сліпці. А Ісус до них каже: Чи ж вірите ви, що Я можу вчинити оце? Говорять до Нього вони: Так, Господи. 
Тоді Він доторкнувся до їхніх очей і сказав: Нехай станеться вам згідно з вашою вірою! 
І очі відкрилися їм. А Ісус наказав їм суворо, говорячи: Глядіть, щоб ніхто не довідавсь про це! 
А вони відійшли, та й розголосили про Нього по всій тій країні. 
Коли ж ті виходили, то ось привели до Нього чоловіка німого, що був біснуватий. 
І як демон був вигнаний, німий заговорив. І дивувався народ і казав: Ніколи таке не траплялося серед Ізраїля! 
Фарисеї ж казали: Виганяє Він демонів силою князя демонів. 
І обходив Ісус всі міста та оселі, навчаючи в їхніх синагогах, та Євангелію Царства проповідуючи, і вздоровлюючи всяку недугу та неміч усяку. 
А як бачив людей, змилосерджувався Він над ними, бо були вони змучені та розпорошені, як ті вівці, що не мають пастуха. 
Тоді Він казав Своїм учням: Жниво справді велике, та робітників мало; 
тож благайте Господаря жнива, щоб на жниво Своє Він робітників вислав. 
