Псалми.
2.
Чого то племена бунтують, а народи задумують марне? 
Земні царі повстають, і князі нараджуються разом на Господа та на Його Помазанця: 
Позриваймо ми їхні кайдани, і поскидаймо із себе їхні пута! 
Але Той, Хто на небесах пробуває посміється, Владика їх висміє! 
Він тоді в Своїм гніві промовить до них, і настрашить їх Він у Своїм пересерді: 
Я ж помазав Свого Царя на Сіон, святу гору Свою. 
Я хочу звістити постанову: Промовив до Мене Господь: Ти Мій Син, Я сьогодні Тебе породив. 
Жадай Ти від Мене, і дам Я народи Тобі, як спадщину Твою, володіння ж Твоє аж по кінці землі! 
Ти їх повбиваєш залізним жезлом, потовчеш їх, як посуд ганчарський... 
А тепер помудрійте, царі, навчіться ви, судді землі: 
Служіть Господеві зо страхом, і радійте з тремтінням! 
Шануйте Сина, щоб Він не розгнівався, і щоб вам не загинути в дорозі, бо гнів Його незабаром запалиться. Блаженні усі, хто на Нього надіється! 
