Йов.
20.
І відповів нааматянин Цофар та й сказав: 
Тому то думки мої відповідати мене навертають, і тому то в мені цей мій поспіх! 
Соромливу нагану собі я почув, та дух з мого розуму відповідає мені. 
Чи знаєш ти те, що від вічности, відколи людина на землі була поставлена, 
то спів несправедливих короткий, а радість безбожного тільки на хвилю? 
Якщо піднесеться величність його аж до неба, а його голова аж до хмари досягне, 
проте він загине навіки, немов його гній, хто бачив його, запитає: де він? 
Немов сон улетить і не знайдуть його, мов видіння нічне, він сполошений буде: 
його бачило око, та бачити більше не буде, і вже не побачить його його місце... 
Сини його запобігатимуть ласки в нужденних, а руки його позвертають маєток його... 
Повні кості його молодечости, та до пороху з ним вона ляже! 
Якщо в устах його зло солодке, його він таїть під своїм язиком, 
над ним милосердиться та не пускає його, і тримає його в своїх устах, 
то цей хліб в його нутрощах зміниться, стане він жовчю зміїною в нутрі його!... 
Він маєток чужого ковтав, але його виблює: Бог виганяє його із утроби його... 
Отруту зміїну він ссатиме, гадючий язик його вб'є! 
Він річкових джерел не побачить, струмків меду та молока. 
Позвертає він працю чужу, і її не ковтне, як і маєток, набутий з виміни своєї, жувати не буде... 
Бо він переслідував, кидав убогих, він дім грабував, хоч не ставив його! 
Бо спокою не знав він у нутрі своїм, і свого наймилішого не збереже. 
Немає останку з обжирства його, тому нетривале добро його все: 
за повні достатку його буде тісно йому, рука кожного скривдженого прийде на нього! 
Хай наповнена буде утроба його, та пошле Він на нього жар гніву Свого, і буде дощити на нього недугами його... 
Він буде втікати від зброї залізної, та прониже його мідний лук... 
Він стане меча витягати, і вийде він із тіла, та держак його вийде із жовчі його, і перестрах на нього впаде! 
При скарбах його всі нещастя заховані, його буде жерти огонь не роздмухуваний, позостале в наметі його буде знищене... 
Небо відкриє його беззаконня, а земля проти нього повстане, 
урожай його дому втече, розпливеться в день гніву Його... 
Оце доля від Бога людині безбожній, і спадщина, обіцяна Богом для неї! 
