Єзекіїль.
2.
І сказав Він до мене: Сину людський, зведися на ноги свої, і Я буду говорити з тобою! 
І ввійшов в мене дух, коли Він говорив до мене, і звів мене на мої ноги, і я чув Того, Хто говорив до мене. 
І сказав Він до мене: Сину людський, Я посилаю тебе до Ізраїлевих синів, до людей бунтівників, що бунтуються проти Мене. Вони та їхні батьки відпали від Мене аж до цього дня! 
А ці сини, що Я посилаю тебе до них, зухвалого обличчя та твердого серця. І ти скажеш до них: Так говорить Господь Бог! 
А вони чи послухаються, чи занехають, бо вони дім ворохобний, то пізнають, що пророк був серед них. 
А ти, сину людський, не бійся їх, і не бійся їхніх слів, хоч вони для тебе будяччя та тернина, і ти сидиш між скорпіонами. Слів їхніх не бійся, а їхнього вигляду не лякайся, бо вони дім ворохобний. 
І будеш говорити до них Мої слова, чи вони послухаються, чи занехають, бо вони ворохобні. 
А ти, сину людський, послухай, що кажу Я тобі: Не будь ворохобний, як цей дім ворохобности, відкрий свої уста та з'їж, що Я тобі дам. 
І побачив я, аж ось до мене простягнена рука, а в ній звій книжковий. 
І Він розгорнув його перед моїм обличчям, а він пописаний спереду та ззаду. І було на ньому написано пісні плачу, стогін та горе... 
