1 коринтян.
8.
А щодо ідольських жертов, то ми знаємо, що всі маємо знання. Знання ж надимає, любов же будує! 
Коли хто думає, ніби щось знає, той нічого не знає ще так, як знати повинно. 
Коли ж любить хто Бога, той пізнаний Ним. 
Тож про споживання ідольських жертов ми знаємо, що ідол у світі ніщо, і що іншого Бога нема, окрім Бога Одного. 
Бо хоч і існують так звані боги чи на небі, чи то на землі, як існує багато богів і багато панів, 
та для нас один Бог Отець, що з Нього походить усе, ми ж для Нього, і один Господь Ісус Христос, що все сталося Ним, і ми Ним. 
Та не всі таке мають знання, бо деякі мають призвичаєння до ідола й досі, і їдять, як ідольську жертву, і їхнє сумління, бувши недуже, споганюється. 
Їжа ж нас до Бога не зближує: бо коли не їмо, то нічого не тратимо, а коли ми їмо, то не набуваєм нічого. 
Але стережіться, щоб ця ваша воля не стала якось за спотикання слабим! 
Коли бо хто бачить тебе, маючого знання, як ти в ідольській божниці сидиш за столом, чи ж сумління його, бувши слабе, не буде спонукане їсти ідольські жертви? 
І через знання твоє згине недужий твій брат, що за нього Христос був умер! 
Грішачи так проти братів та вражаючи їхнє слабе сумління, ви проти Христа грішите. 
Ось тому, коли їжа спокушує брата мого, то повік я не їстиму м'яса, щоб не спокусити брата свого! 
