Йов.
34.
І говорив Елігу та й сказав: 
Слухайте, мудрі, слова ці мої, ви ж, розважні, почуйте мене! 
Бо ухо слова випробовує, а піднебіння їжу куштує. 
Виберім право собі, між собою пізнаймо, що добре. 
Бо Йов говорив: Я був справедливий, та відкинув Бог право моє. 
Чи буду неправду казати за право своє? Без вини небезпечна стріла моя... 
Чи є такий муж, як цей Йов, що п'є глузування, як воду, 
і товаришує з злочинцями, і ходить з людьми беззаконними? 
Бо він каже: Нема людині користи, коли її Бог уподобає. 
Тож вислухайте, ви розумні, мене: Бог далекий від несправедливости, і Всемогутній від кривди! 
Бо за чином людини Він їй надолужить, і згідно з своєю дорогою знайде людина заплату! 
Тож поправді, не чинить Бог несправедливого, і Всемогутній не скривлює права. 
Хто землю довірив Йому, і хто на Нього вселенну поклав? 
Коли б Він до Себе забрав Своє серце, Свій дух, і Свій подих до Себе забрав, 
всяке тіло погинуло б вмить, а людина повернулася б на порох!... 
Коли маєш ти розум, послухай же це, почуй голос оцих моїх слів: 
Хіба стримувати може ненависник право? І хіба осудити ти зможеш Всеправедного? 
Хіба можна сказати цареві: Негідний, а вельможним: Безбожний? 
Таж Він не звертає уваги на зверхників, і не вирізнює можного перед убогим, бо всі вони чин Його рук, 
за хвилину вони помирають, опівночі... Доторкнеться Він можних і гинуть вони, сильний усунений буде рукою не людською. 
Бо очі Його на дорогах людини, і Він бачить всі кроки її, 
немає темноти, немає і темряви, де б злочинці сховались. 
Бо людині Він не призначає означений час, щоб ходила до Бога на суд. 
Він сильних ламає без досліду, і ставить на місце їх інших. 
Бож знає Він їхні діла, оберне вночі і почавлені будуть! 
Як несправедливих уразить Він їх, на видному місці, 
за те, що вони відступили від Нього, і не розуміли доріг Його всіх, 
щоб зойк сіромахи спровадити до Нього, бо Він чує благання пригнічених. 
Коли Він заспокоїть, то хто винуватити буде? Коли Він закриє лице, хто побачить Його? А це робиться і над народом, і над людиною разом, 
щоб не панував чоловік нечестивий із тих, що правлять за пастку народові. 
Бо Богові треба отак говорити: Несу я заслужене, злого робити не буду! 
Чого я не бачу, навчи Ти мене; коли кривду зробив я, то більше не буду чинити! 
Чи на думку твою надолужить Він це, бо відкинув ти те? Бо вибереш ти, а не я, а що знаєш, кажи! 
Мені скажуть розумні та муж мудрий, який мене слухає: 
Йов говорить немудро, а слова його без розуміння. 
О, коли б Йов досліджений був аж навіки за відповіді, як злі люди, 
бо він додає до свойого гріха ще провину, між нами він плеще в долоні та множить на Бога промови свої... 
