Дії.
1.
Першу книгу я був написав, о Теофіле, про все те, що Ісус від початку чинив та навчав, 
аж до дня, коли через Духа Святого подав Він накази апостолам, що їх вибрав, і вознісся. 
А по муці Своїй Він ставав перед ними живий із засвідченнями багатьма, і сорок день їм з'являвся та про Божеє Царство казав. 
А зібравшися з ними, Він звелів, щоб вони не відходили з Єрусалиму, а чекали обітниці Отчої, що про неї казав ви чули від Мене. 
Іван бо водою христив, ви ж охрищені будете Духом Святим через кілька тих днів! 
А вони, зійшовшись, питали Його й говорили: Чи не часу цього відбудуєш Ти, Господи, царство Ізраїлеві? 
А Він їм відказав: То не ваша справа знати час та добу, що Отець поклав у владі Своїй. 
Та ви приймете силу, як Дух Святий злине на вас, і Моїми ви свідками будете в Єрусалимі, і в усій Юдеї та в Самарії, та аж до останнього краю землі. 
І, прорікши оце, як дивились вони, Він угору возноситись став, а хмара забрала Його сперед їхніх очей... 
А коли вони пильно дивились на небо, як Він віддалявся, то два мужі у білій одежі ось стали при них, 
та й сказали: Галілейські мужі, чого стоїте й задивляєтесь на небо? Той Ісус, що вознісся на небо від вас, прийде так, як бачили ви, як ішов Він на небо! 
Тоді вони повернулись до Єрусалиму з гори, що Оливною зветься, і що знаходиться поблизько Єрусалиму, на віддаль дороги суботнього дня. 
А прийшовши, увійшли вони в горницю, де й перебували: Петро та Іван, та Яків та Андрій, Пилип та Фома, Варфоломій та Матвій, Яків Алфеїв та Симон Зилот, та Юда Яковів. 
Вони всі однодушно були на невпинній молитві, із жінками, і з Марією, матір'ю Ісусовою, та з братами Його. 
Тими ж днями Петро став посеред братів а народу було поіменно до ста двадцяти та й промовив: 
Мужі-браття! Належало збутись Писанню тому, що устами Давидовими Дух Святий був прорік про Юду, який показав дорогу для тих, хто Ісуса схопив, 
бо він був зарахований з нами, і жереб служіння оцього прийняв. 
І він поле набув за заплату злочинства, а впавши сторчма, він тріснув надвоє, і все нутро його вилилось... 
І стало відоме це всім, хто замешкує в Єрусалимі, тому й поле те назване їхньою мовою Акелдама, що є: Поле крови. 
Бо написано в книзі Псалмів: Нехай пусткою стане мешкання його, і нехай пожильця в нім не буде, а також: А служіння його забере нехай інший. 
Отже треба, щоб один із тих мужів, що сходились з нами повсякчас, як Господь Ісус входив і виходив між нами, 
зачавши від хрищення Іванового аж до дня, коли Він вознісся від нас, щоб той разом із нами був свідком Його воскресення. 
І поставили двох: Йосипа, що Варсавою зветься, і що Юстом був названий, та Маттія. 
А молившись, казали: Ти, Господи, знавче всіх сердець, покажи з двох одного, котрого Ти вибрав, 
щоб він зайняв місце тієї служби й апостольства, що Юда від нього відпав, щоб іти в своє місце. 
І дали жеребки їм, і впав жеребок на Маттія, і він зарахований був до одинадцятьох апостолів. 
