Приповісті.
9.
Мудрість свій дім збудувала, сім стовпів своїх витесала. 
Зарізала те, що було на заріз, змішала вино своє, і трапезу свою приготовила. 
Дівчат своїх вислала, і кличе вона на висотах міських: 
Хто бідний на розум, хай прийде сюди, а хто нерозумний, говорить йому: 
Ходіть, споживайте із хліба мого, та пийте з вина, що його я змішала! 
Покиньте глупоту і будете жити, і ходіте дорогою розуму! 
Хто картає насмішника, той собі ганьбу бере, хто ж безбожникові виговорює, сором собі набуває. 
Не дорікай пересмішникові, щоб тебе не зненавидів він, викартай мудрого й він покохає тебе. 
Дай мудрому й він помудріє іще, навчи праведного і прибільшить він мудрости! 
Страх Господній початок премудрости, а пізнання Святого це розум, 
бо мною помножаться дні твої, і додадуть тобі років життя. 
Якщо ти змудрів то для себе змудрів, а як станеш насмішником, сам понесеш! 
Жінка безглузда криклива, нерозумна, і нічого не знає! 
Сідає вона на сидінні при вході до дому свого, на високостях міста, 
щоб кликати тих, хто дорогою йде, хто путтю своєю простує: 
Хто бідний на розум, хай прийде сюди, а хто нерозумний, то каже йому: 
Вода крадена солодка, і приємний прихований хліб... 
І не відає він, що самі там мерці, у глибинах шеолу запрошені нею!... 
